Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának és
a nemzeti és etnikai kisebbségi jogok országgyűlési biztosának

k ö z ö s   j e l e n t é s e

az OBH 2558/2005. és NEK 6053/2004. számú ügyekben

Előadó: dr. Magicz András
dr. Kovács Zsolt

Két jogvédő szervezet, az Európai Roma Jogok Központja és a Roma Polgárjogi Alapítvány egyidejűleg fordult panasszal az állampolgári jogok országgyűlési biztosához és a nemzeti és etnikai kisebbségi jogok országgyűlési biztosához. 

Sérelmezték, hogy több fővárosi kerületi önkormányzat a helyi lakásrendeletében kizárja a szociális bérlakáshoz jutás lehetőségéből az önkényes lakásfoglalóként nyilvántartott személyeket. Ilyen tartalmú korlátozás több fővárosi kerületi önkormányzat lakásrendeletében szerepel. 

Az Alkotmánybíróság az elmúlt hónapokban alkotmányellenessé nyilvánította és megsemmisítette három kerületi önkormányzat lakásrendeletének kifogásolt előírását, amelyek szerint nem köthető bérleti szerződés önkényes lakásfoglalóval. [4/2005.(II.25.) AB határozat 5/2005.(III.3.) AB határozat; 10/2005.(III.31.) AB határozat] Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a képviselő-testületek e kizáró ok előírásával túllépték a rendeletalkotásra kapott felhatalmazást, az önkormányzati tulajdonú lakások bérbeadását ugyanis csak szociális, jövedelmi és vagyoni feltételekhez köthetik. 

Ez év februárjában – tehát még az az Alkotmánybíróság döntése előtt – a Fővárosi Közigazgatási Hivatal a nemzeti és etnikai kisebbségi jogok országgyűlési biztosának ajánlása alapján törvényességi észrevételt tett azokkal a kerületi önkormányzati lakásrendeletekkel szemben, amelyek az önkormányzati lakások bérbeadását a szociális helyzettel és rászorultsággal össze nem függő feltételekhez kötötték. 

Szeretnénk azonban leszögezni, hogy bár az Alkotmánybíróság a fenti okból eddig csak fővárosi kerületek önkormányzati lakásrendeleteinek alkotmányellenességét mondta ki, véleményünk szerint indokolt valamennyi települési önkormányzat rendeletének felülvizsgálata, amely ilyen, vagy hasonló kitételt tartalmaz. Ez azért is szükséges, mert az elmúlt években egyre inkább általánossá vált az a gyakorlat, hogy az önkormányzatok a rendeleteikben az önkényes lakásfoglalókat már a szociális bérlakás iránti igény benyújtásának lehetőségétől is megfosztják. 

Meg kell azonban jegyeznünk, hogy e szabályozási gyakorlattal szemben – az Alkotmánybíróság megállapításain túlmenően – egyéb aggályok is felvethetők. 

A lakás az emberek legelemibb életfeltételének, a hajléknak a biztosítását szolgálja, ezért különleges helyet foglal ez az önkormányzat vagyontárgyai között. Az Alkotmánybíróság 64/1993.(XII.22.) AB határozatában kifejtettek szerint a törvényhozás az állampolgárok lakhatási lehetősége érdekében erőteljesebben korlátozhatja az önkormányzat tulajdonosi szabadságát, mint más vagyontárgyak esetében. A lakásgazdálkodás a helyi önkormányzatok egyik közszolgáltatási feladata. Ebből következően a lakások és helyiségek bérletére, valamint elidegenítésükre vonatkozó egyes szabályokról szóló 1993. évi LXXVIII. törvény (továbbiakban Lt.) rendelkezései az önkormányzatokra nem egyszerűen csak mint tulajdonosokra, hanem mint helyi közhatalmi szervekre is vonatkoznak. A tulajdonosi jogok egyik alapvetető korlátja, hogy az Lt. 3. § (1) bekezdése szerint „önkormányzati rendeletben meg kell határozni az önkormányzati lakás szociális helyzet alapján történő bérbeadásának feltételeit”. 

Tapasztalataink szerint az önkormányzatok e jogalkotási kötelezettségnek eleget tesznek ugyan, azonban gyakran nem az alkotmányos (szociális) kötelezettségükre, hanem tulajdonosi érdekeikre helyezik a hangsúlyt. Az önkormányzatok, mint tulajdonosok nem kívánnak közreműködni azon családok lakhatási gondjainak megoldásában, akik korábban az önkormányzati tulajdon elfoglalásával „önhatalmúan” rendezték lakásigényüket. Az önkormányzatok e jogellenes lakásfoglalás visszaszorítása, jövőbeni megakadályozása érdekében egy látszólag jogszerű, ám valójában alkotmányellenes hivatkozási alapot kreáltak, ami ráadásul - a bérlakások hiány miatt – a cél elérésére alkalmatlan is. 

Az önkormányzati rendeletek minden szociális bérlakást igénylő esetében azonos feltételeket állapítanak meg, így a szabályozás a romákat, más összehasonlítható helyzetben lévő csoport tagjaihoz – vagyis jelen esetben a többi pályázóhoz – képest látszólag nem részesíti kedvezőtlenebb bánásmódban. A szociológiai kutatások azonban azt igazolják, hogy a romák jelentős része a társadalom legszegényebb rétegéhez tartozik, akik közül sokaknak – halmozottan hátrányos helyzetük folytán - az önkormányzati bérlakás lenne az egyetlen esélyük a lakhatáshoz. Amint azt az Európa Tanács Rasszizmus és Intolerancia Elleni Bizottsága (ECRI) Magyarországról szóló harmadik jelentésében megfogalmazta, a romák széles körű diszkriminációt kénytelenek elszenvedni különösen a közszolgáltatásokhoz való hozzáférés, a lakhatás, a foglalkoztatás, az árukhoz és szolgáltatásokhoz való hozzájutás és az oktatás terén. A jelentés arra is felhívja a figyelmet, hogy a roma kisebbséghez tartozók aránytalanul nagy számban kerülnek kilakoltatásra. E körülményekre figyelemmel a roma közösséget különösen súlyosan érinti, hogy kevés a szociális alapon bérbe adható önkormányzati lakás. 

Az önkényes lakásfoglalók elleni fellépés jegyében elfogadott lakásrendeletek célja valószínűleg nem az, hogy a „nemkívánatos” családokat – köztük jelentős számban romákat – kizárják a bérlakáshoz jutás lehetőségéből, de nyilvánvaló, hogy ez a szabályozás tovább rontja a lakhatásukról gondoskodni nem tudók lakhatási és más hátrányaik leküzdési esélyeit. 
A jogi szabályozás hiányosságai ezért az esélyegyenlőség és egyenlő bánásmód követelményének sérelmét eredményezhetik, illetve lehetőséget adnak diszkriminatív jogalkalmazási gyakorlatra is.

Az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság orvoslása érdekében az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. §-a alapján 

f e l k é r j ü k 

a belügyminisztert, hogy a feladat- és hatásköréről szóló 150/2002. (VII. 2.) Korm. rendelet 3. § (1) bekezdésében biztosított jogkörében hívja fel a megyei közigazgatási hivatalokat: vizsgálják meg a helyi önkormányzatok lakásrendeleteinek törvényességét és tegyék meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy e jogszabályok csak alkotmányos (vagyoni, jövedelmi, szociális, családi stb.) feltételekhez kössék az önkormányzati tulajdonban álló lakások bérbeadását.

Az ajánlással kapcsolatos álláspontjáról, a megtett vagy tervezett intézkedéseiről az Obtv-ben foglaltak szerint kérünk tájékoztatást.

Budapest, 2005. május 2.

Kaltenbach Jenő				Lenkovics Barnabás