Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 6216/2004. számú ügyben

Előadó: dr. Sipos Beáta
Az eljárás megindulása
A panaszosok (férj és feleség) rendszeres szociális segéllyel, valamint átmeneti segéllyel kapcsolatos ügyeikben sérelmezték a diósdi önkormányzat eljárását, és a keletkezett határozatokat. Kiegészítő beadványukban a Pest Megyei Munkaügyi Bíróság eljárását, s döntését is kifogásolták.
Figyelemmel arra, hogy az ügyben felmerült az Alkotmányban deklarált jogállamiság elvéből fakadó tisztességes eljáráshoz való jog, a jogorvoslathoz való jog valamint a szociális biztonsághoz fűződő jog sérelmének a gyanúja, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdésében foglalt felhatalmazás alapján vizsgálatot indítottam.
Az eljárásom során megkerestem az érintett önkormányzat jegyzőjét, akitől tájékoztatást kértem a panaszok hátteréről és az ügyben megtett intézkedésekről. Egyidejűleg kértem, hogy küldje meg számomra a keletkezett dokumentumok, valamint a vonatkozó helyi rendelet másolatát. 

A megállapított tényállás
A férj, Sz. I. 2004. július 16-án kelt levelében kérelmezte a helyi önkormányzattól a rendszeres szociális segély megállapítását, csatolva egyidejűleg az egészségi állapotára vonatkozó orvosi dokumentumokat. Az önkormányzat ügyintézője 2004. augusztus 3-án környezettanulmányt készített a kérelmező lakóingatlanán. A kérelmet első fokon a diósdi Önkormányzat Szociális, Egészségügyi, Család- és Ifjúságvédelmi Bizottsága bírálta el, 2004. szeptember 27-én kelt határozatában elutasította a panaszos igényét. 
A bizottsági határozat kitért arra, hogy a kérelmező 1993-tól III. fokú rokkant volt. A 2002-ben esedékes felülvizsgálat során pedig az OEP OOSZI és a II. fokú Orvosi Bizottság 50 %-os munkaképesség-csökkenést állapított meg, a rokkantsági nyugdíjának folyósítását ezért megszüntették. A panaszos a döntés felülvizsgálatát kérte a bíróságtól. A rendszeres szociális segélyt elutasító határozat a továbbiakban részletezte a bírósági eljárásban beszerzett orvosi szakvélemények eredményét, melyek szintén 50 %-os munkaképesség-csökkenést állapítottak meg.
A bizottsági döntés indokolása kimondta, hogy „a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 19/2004. (VII. 20.) sz. ÖR 13. § (1) bekezdése alapján a települési önkormányzat rendszeres szociális segélyt állapít meg annak a személynek, aki
a) munkaképességét legalább 67 %-ban elvesztette, vagy
b) vakok személyi járadékában részesül,
c) fogyatékossági támogatásban részesül
d) és vagyona sem neki, sem családjának nincs.
Kérelmező az a), b), c) pontokban foglaltaknak nem felel meg, de feleségével közösen tulajdonosai a 889 m²-es telken álló 121 m²-es családi háznak, melyben élnek. Részére ezért a rendszeres szociális segély megállapítására nincs jogszabályi lehetőség.”
A panaszos a kérelmét elutasító határozat ellen fellebbezést terjesztett elő 2004. október 10-én. A fellebbezése elbírálásáról a 2004. november 8-án kelt képviselő-testületi határozat kivonati példányából értesült. A határozat rendelkező része szerint a testület a panaszos rendszeres szociális segély megállapítása iránt benyújtott kérelmét elutasította. A jogorvoslati záradékban pedig arról rendelkezett, hogy a határozat ellen fellebbezésnek nincs helye.
A döntés indokolásában a képviselő-testület a bizottsági határozatban foglaltakat ismételte meg, s e rész végén fogalmazták meg, hogy „a képviselő-testület a fellebbezés elutasítása mellett az I. fokú határozatot helyben hagyja tekintettel arra, hogy a kérelmező a fellebbezésben újabb tényeket, indokokat nem tudott felhozni, ezért részére a rendszeres szociális segély megállapítását nem tartja indokoltnak biztosítani.”
A kiegészítő beadványában a panaszos sérelmesnek tartotta, hogy első fokon a polgármester, majd másodfokon a képviselő-testület az átmeneti segély iránti kérelmét is elutasította. A hatóság mindkét esetben a helyi rendelet azon előírására hivatkozott, mely szerint a kérelmező és házastársa a rendeletben meghatározott éves adható keretet már kimerítette, ezért az átmeneti segély részére nem állapítható meg. A hivatkozott 19/2004. (VII. 20.) számú rendelet 7. §-a ugyanis kimondja, hogy az önkormányzat által biztosított szociális ellátások együttes összege – függetlenül a megállapítás jogcímétől, valamint attól, hogy pénzben, vagy természetben nyújtották-e – tárgyévenként nem haladhatja meg az egyedülálló személyek, illetve gyermektelen családok esetén az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének hatszorosát, mely 2005-ben 148.200 Ft. A gyermekét egyedül nevelő személy, illetve nagycsaládosok esetében az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének hétszeresét, mely az elutasítás évében 172.900 Ft.
Az elutasító határozat értelmében a kérelmező és házastársa részére június hónapig rendszeres szociális segély, valamint átmeneti segély jogcímén 159.040 Ft került kifizetésre.
A házastárs, Sz. I.-né a beadványában azt sérelmezte, hogy a részére megállapított rendszeres szociális segélyről szóló határozatban úgy tájékoztatták, hogy ha elhunyta után értékesíthető ingatlanvagyona maradna, az addig folyósított ellátás összegét az önkormányzat hagyatéki teherként bejelenti az illetékes közjegyzőnél.
A vizsgálat során rendelkezésemre bocsátott iratanyagból kitűnt, hogy az önkormányzat illetékes bizottsága jogszabálysértés miatt módosította a panaszos által kifogásolt határozatot és a rendelkező részből törölte a fent ismertetett előírást. Hivatkozva a magasabb rendű jogszabály, a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény (a továbbiakban: Szt.) módosítására (2003. évi IV. törvény), mely 2003. február 15-étől hatályon kívül helyezte a hagyatéki teherként történő bejelentésre felhatalmazó előírást.

Az érintett alkotmányos jogok
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
17. § A Magyar Köztársaság a rászorulókról kiterjedt szociális intézkedésekkel gondoskodik.
57. § (5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. 
70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak. (2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.

A vizsgálat megállapításai
A hagyatéki bejegyzésre vonatkozó panaszt nem vizsgáltam, tekintettel arra, hogy az időközben - a határozat módosítására figyelemmel - okafogyottá vált. Hatásköröm hiányában nem vizsgáltam a munkaügyi bírósági eljárást és döntést sem.
Így vizsgálatom csak az önkormányzat Sz. I. rendszeres szociális segély és átmeneti segély iránti kérelmeivel kapcsolatos eljárásokra és az ezek során hozott döntésekre terjedt ki.
Korábban számos vizsgálati jelentésemben utaltam már arra, hogy az Szt. az Áe. előírásait rendeli alkalmazni a szociális igazgatási eljárásokra. Az Szt. 5. §-a kimondja, hogy a szociális ellátásra jogosultság, a jogosultat érintő jog és kötelezettség megállapítására, továbbá a hatósági ellenőrzésre (szociális igazgatási eljárás) az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló, többször módosított 1957. évi IV. törvény (a továbbiakban: Áe.) rendelkezéseit az e törvényben meghatározott eltérésekkel kell alkalmazni.
A kérelem elbírálásakor és a vizsgálatom során hatályos, az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény (a továbbiakban: Áe.) a közigazgatási szerv kötelezettségeként fogalmazza meg a határozathozatalhoz szükséges tényállás tisztázását és ennek érdekében a bizonyítási eljárás lefolytatatását. A tényállás tisztázása során az eljáró közigazgatási szerv feladata és törvényi kötelessége, hogy feltárja a konkrét egyedi ügy eldöntése szempontjából jogilag releváns tényeket és körülményeket. Mindez feltétele a megalapozott határozat meghozatalának. A körülményeket felderítésén és mérlegelésén túl a határozatban azt is indokolni kell, hogy az adott tényeket mely indokok alapján értékelte a közigazgatási szerv. Jogszabálysértő, ha a hatóság a tények felderítése nélkül, a mérlegelés indokait nem feltárva hoz határozatot.
A 43. § (1) bekezdés c) pontja előírja, hogy a határozat indokolásban meg kell jelölni a megállapított tényállást és az annak alapjául szolgáló bizonyítékokat, az ügyfél által felajánlott, de mellőzött bizonyítást és a mellőzés okát. Tartalmaznia kell továbbá a határozat alapjául szolgáló jogszabályok megjelölését (nem csupán a jogszabály számára, a paragrafus és a bekezdés számra történő utalást, hanem az érthetőség érdekében a jogszabály tárgyának és a hivatkozási alapot képező szabálynak a tömör felidézését is). Mindezek feltüntetése az indokolásban azért nélkülözhetetlen, mert a közigazgatási szerv csak így tud nyomatékot adni döntésének azáltal, hogy meggyőző erővel (különösen elutasító, vagy kötelezettséget előíró határozatnál) fokozza az ügyféli önkéntes jogkövetést. Elutasító határozat esetén pedig elősegíti azt, hogy a kérelmező az elutasítás tényleges indokait megismerje, és ezzel nem teszi sablonossá a döntések indokolását, hiszen a döntés érdemi és jogi indokolása még nagy számú ügyek esetében sem válhat formális jellegűvé.
Az első fokú határozat indokolása szerint a panaszos azért nem kaphatott rendszeres szociális segélyt, mert nem részesül sem vakok személyi járadékában, sem fogyatékossági támogatásban, a munkaképességét sem vesztette el legalább 67 %-ban, azonban vagyonnal rendelkezik, hisz feleségével közösen tulajdonosai egy családi háznak.
A másodfokú határozat indokolásában a képviselő-testület az első fokú határozatban foglaltakat ismételte meg, a kérelmező munkaképesség-csökkenését elemezte. Ezen felül csupán arra tért ki, hogy az első fokon eljárt bizottság az összes körülményre figyelemmel utasította el a kérelmet. A másodfokú döntés szerint a testület a fellebbezés elutasítása mellett az I. fokú határozatot arra tekintettel hagyta helyben, hogy a kérelmező a fellebbezésben újabb tényeket, indokokat nem tudott felhozni, bizonyítani, ezért részére a rendszeres szociális segély megállapítását nem tartották indokoltnak.
A másodfokú határozatban is meg kellett volna röviden indokolni, hogy milyen okok alapján utasították el a panaszos kérelmét első fokon. A másodfokú határozatból tehát nem derült ki pontosan, hogy milyen indok(ok), s milyen jogszabályi rendelkezés(ek) alapján utasították el a fellebbezést. A mérlegelés szempontjairól a testületi határozat nem rendelkezett.
Ki kell emelni azt is, hogy az Szt. a vagyon meghatározásánál rendelkezik arról, hogy a szociális rászorultságtól függő pénzbeli ellátások jogosultsági feltételeinek vizsgálatánál nem minősül vagyonnak az az ingatlan, amelyben az érintett személy lakik, továbbá a mozgáskorlátozottságra tekintettel fenntartott gépjármű. Helytelen volt tehát a panaszos esetében elutasításként a családi házas lakóingatlanra hivatkozni. Mivel viszont a hatóságnak hivatalos tudomása volt arról, hogy a kérelmező munkaképesség-csökkenésének mértéke 50 %-os, így ez alapján az első jogosultsági feltételnek (mely szerint a segély annak jár, aki munkaképességét legalább 67 %-ban elvesztette) valóban nem felel meg, mely a rendszeres szociális segély megállapítását kizárja.
A vizsgálat megállapította, hogy az önkormányzat Sz.I. rendszeres szociális segély ügyében meghozott döntéseinek indokolási részei nem feleltek meg a vonatkozó jogszabályi előírásoknak. Ezen felül, mind az első fokú, mind a másodfokú határozatból hiányzott a vonatkozó jogszabályi rendelkezések megjelölése, valamint azok rövid tartalmának ismertetése.
A képviselő-testületi határozat vonatkozásában a vizsgálat megállapította, hogy a fentieken túl a határozat rendelkező része sem felelt meg a jogszabályi követelményeknek. Itt ugyanis nem a segély megállapítása iránt benyújtott kérelem elutasításáról kellett volna rendelkezni, hanem a fellebbezés elbírálásáról, s az első fokú határozat helyben hagyásáról, megváltoztatásáról, vagy megsemmisítéséről stb. Ehelyett a testület a kérelmet utasította el, egyúttal a jogorvoslati lehetőségről történő kioktatást is elmulasztotta, mivel csupán arról értesítette a panaszost, hogy a határozat ellen fellebbezésnek helye nincs, azonban a bírósághoz fordulás lehetőségéről nem tájékoztatta. 
Az Áe. a közigazgatási szerv határozatának tartalmáról és alakjáról egyértelmű rendelkezéseket tartalmaz. Ezek szerint, a közigazgatási szerv mind az ügy érdemében, mind az eljárás során eldöntendő kérdésekben határozatot hoz. Az Áe. 43. § (1) bekezdése foglalja össze az alakszerű határozat tartalmi elemeit. Részletesen rendelkezik arról, hogy az alakszerű határozat négy fő részből (bevezető rész vagy fejrész, rendelkező rész, indokolás, majd záró rész). A rendelkező részben a határozatnak a közigazgatási szerv döntését, továbbá a fellebbezés és a bírósági felülvizsgálat lehetőségéről szóló tájékoztatást kell tartalmaznia. 
Nélkülözhetetlen tehát a rendelkező részben a jogorvoslati eszközök igénybevételének lehetőségére történő utalás. Az ügyfelet tájékoztatni kell a fellebbezés, a bírósági felülvizsgálat lehetőségéről, e jogorvoslati formák benyújtásának határidejéről, a benyújtás helyéről, a kérelmet elbíráló címzett felettes szerv megnevezéséről, az illetékfizetési kötelezettségről. Ha az ügyben a fellebbezést jogszabály esetleg kizárja, úgy ezt a tényt is közölni kell az ügyféllel (a vonatkozó jogszabályra a határozat indokolásában kell utalni). Fontos, hogy a rendelkező rész az imént felsoroltakat közérthetően tartalmazza. A rendelkező részben nincs helye semmiféle magyarázatnak, jogszabályi hivatkozásnak.
A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (a továbbiakban: Ötv.) 109. §-a kitér arra, hogy az önkormányzati hatósági ügyben folyó eljárásra - az e törvényben foglalt eltérésekkel - az Áe.-t kell megfelelően alkalmazni. Az Ötv. 11. §-a ugyanakkor egyértelműen rendelkezik a jogorvoslati lehetőségekről. E szerint a képviselő-testület önkormányzati hatósági ügyben hozott határozata ellen fellebbezésnek nincs helye. A polgármester (főpolgármester), valamint a képviselő-testület bizottságának, részönkormányzat testületének önkormányzati jogkörben hozott hatósági határozata ellen a képviselő-testülethez lehet fellebbezést benyújtani. A képviselő-testület határozatának a felülvizsgálatát viszont jogszabálysértésre hivatkozással a bíróságtól lehet kérni a határozat közlésétől számított harminc napon belül. A pert az önkormányzat ellen kell indítani.
Az Szt. nem ír elő speciális szabályt e vonatkozásban, így a hivatkozott jogszabályi rendelkezést a konkrét esetben is irányadónak kellett volna tekinteni. Mivel a közigazgatási határozatok bírósági felülvizsgálata a megyei bíróságok hatáskörébe tartozik, ezért a panaszost arról kellett volna tájékoztatni, hogy az illetékes megyei (a Pest Megyei Bíróságon) nyújthat be keresetet az általa sérelmezett határozat felülvizsgálata iránt, amennyiben álláspontja szerint a határozat jogszabályt sértett.
Az Alkotmánybíróság több ízben kifejtette, hogy: "A jogorvoslathoz való jog lényegi tartalma az érdemi határozatok tekintetében a más szervhez, vagy ugyanazon szervezeten belüli magasabb fórumhoz való fordulás lehetősége. (…) Minden jogorvoslati jog lényegi eleme a "jogorvoslás" lehetősége vagyis a jogorvoslat fogalmilag és szubsztanciálisan tartalmazza a jogsérelem orvosolhatóságát." (23/1998. (VI. 9.) AB hat.); (5/1992. (I. 30.) AB hat.) Egy másik döntésében rámutatott arra, hogy „A jogorvoslathoz való jog nem minden esetben jelenti a bírósághoz fordulás jogát, csak a közigazgatási határozatok tekintetében. Az Alkotmány 57. § (5) bekezdése bírói, államigazgatási vagy más hatósági döntés ellen biztosít jogorvoslati jogot, az Alkotmány 50. § (2) bekezdése pedig úgy rendelkezik, hogy a közigazgatási határozatok törvényességét a bíróság ellenőrzi.” (1310/D/1990. AB hat.)
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése deklarálja, hogy a Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam. A jogállamiság egyik tartalmi eleme pedig a jogbiztonság. A jogbiztonság megköveteli a normák egyértelműségét, és az egyes jogintézmények kiszámíthatóságát, ezért alapvetőek a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák. A jogintézmények csak akkor működhetnek alkotmányosan, ha az intézmények az eljárási normákat betartják.
A fentiek alapján a vizsgálat megállapította, hogy a képviselő-testületi határozat rendelkező, jogorvoslati, s indokolási része sem felelt meg a vonatkozó jogszabályoknak. Az önkormányzat ezzel megsértette a jogbiztonság alkotmányos elvét, s a tisztességes eljárás követelményével összefüggésben is visszásságot okozott. 
Továbbá azzal, hogy az önkormányzat helytelenül oktatta ki a panaszost a jogorvoslatról, és ezáltal megfosztotta a bírósághoz való fordulás lehetőségétől, visszásságot okozott az Alkotmányban deklarált jogorvoslathoz való joggal összefüggésben is.
Az átmenti segélyt érintő panasz kapcsán áttekintettem a helyi szociális rendeletet, mely tartalmazta a fentebb ismertetett keretösszegről szóló rendelkezést. A polgármester első fokon 2005. június 14-én kelt határozatában ezen előírásra tekintettel utasította el Sz. I. kérelmét. Itt kell kitérnem arra, hogy az átmeneti segély célja, hogy a létfenntartást veszélyeztető rendkívüli élethelyzetben támogassa az arra rászorulót.
Az átmeneti segély iránti kérelmek elbírálásakor az önkormányzat a saját rendeletében foglaltak figyelembevételével köteles azt eldönteni, hogy a kérelmező részére a segélyt tudja-e biztosítani, vagy sem. Az eljárás során mindenekelőtt tisztázni kell, hogy a rászorultság megállapítható-e. Amennyiben ez nem állapítható meg, az elutasító döntés indokolásában részletesen értékelni kell azokat a körülményeket, amelyek miatt a rászorultság nem áll fenn.
Az Szt. 2003 évi módosítása egyértelművé tette, hogy a települési önkormányzat az átmeneti segély esetén szabályozhatja a jogosultság jövedelmi feltételeit, mégpedig úgy, hogy a jövedelemhatár nem lehet kisebb, mint az öregségi nyugdíj legkisebb összege, egyedülálló személy esetén pedig annak 150 %-a.
Környezettanulmány felvétele, a kérelmező bevételeinek és kiadásainak vizsgálata, életkörülményeinek áttekintése után lehet megállapítani, hogy az átmeneti segély alapjául szolgáló létfenntartást veszélyeztető rendkívüli élethelyzet fennáll-e, időszakosan vagy tartósan létfenntartási gondokkal küzd-e az ellátást igénylő. Mindezek mérlegelésével tudja meghozni megalapozott döntését a hatáskört gyakorló szerv.
Az adott esetben az önkormányzat a fenti körülményeket nem vizsgálta, figyelemmel arra, hogy a helyi rendeletében szerepelt a már hivatkozott segélykeret, melyet a panaszos és házastársa már túllépett, így kérelmét első és másodfokon is elutasították. 
A vizsgálat megállapította, hogy az önkormányzat azt a gyakorlatot követte, hogy bizonyos segélykeret elérése után további szociális ellátást nem állapít meg a kérelmezőknek, ezáltal azonban szűkítette az Szt.-ben meghatározott ellátások érvényre juttatását.
Az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdése kimondja, hogy a helyi képviselő-testület a feladatkörében rendeletet alkothat, amely nem lehet ellentétes a magasabb szintű jogszabállyal. A vizsgálat szerint ez az alkotmányos elv sérült, mert az Szt.-ben szabályozott megszorításokon túl az önkormányzat további korlátozást vezetett be a szociális ellátások területén, a meghatározott keretösszeg feletti bármilyen típusú szociális ellátás megállapításának kizárásával.
Tekintettel azonban arra, hogy időközben az önkormányzat képviselő-testülete a helyi szociális rendelet felülvizsgálata alkalmával a kifogásolt előírást már hatályon kívül helyezte, így e tárgyban kezdeményezéssel nem élek.

Kezdeményezés
Az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján - az Szt. 2006. január 1-jétől hatályba lépő módosítására figyelemmel, mely szerint a települési önkormányzat jegyzője állapíthatja meg a rendszeres szociális segélyt a szociális rászorultság esetén - felkérem Diósd Község Jegyzőjét, hogy a fentiekben megjelölt ismérvek, valamint az Áe. helyére 2005. november 1-én hatályba lépett Ket. rendelkezései figyelembevételével hozzon újabb határozatot a panaszos rendszeres szociális segély kérelme alapján.
Felkérem továbbá az önkormányzat polgármesterét és jegyzőjét, hogy ismételten tekintsék át az érintett család szociális helyzetét, és erre vonatkozó kérelem előterjesztését követően, a rászorultságtól függően nyújtsanak részükre segítséget az ellátási formák igénybevételére.
A jövőre tekintettel arra kérem az önkormányzat jegyzőjét, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a polgármesteri hivatal munkatársai hatósági eljárásuk során maradéktalanul tartsák be az ismertetett jogszabályok eljárásra és érdemi döntésekre vonatkozó szabályait.
Kérem az önkormányzat polgármesterét, valamint jegyzőjét, hogy az Obtv. 21. § (2) bekezdésében foglaltak alapján a kezdeményezéssel kapcsolatos álláspontjukról, valamint megtett intézkedéseikről 30 napon belül, értesíteni szíveskedjenek.

Budapest, 2005. december 9.

Lenkovics Barnabás sk.

Melléklet: A szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény (Szt.)
(Hatály: 2004.V.14.-2004.XII.9.)
4. § (1) E törvény alkalmazásában
b) vagyon: ha e törvény másként nem rendelkezik az az ingatlan, jármű, gépi meghajtású termelő- és munkaeszköz, továbbá vagyoni értékű jog, amelynek
ba) külön-külön számított forgalmi értéke, illetőleg összege az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének a húszszorosát, vagy
bb) együttes forgalmi értéke az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének az ötvenszeresét
meghaladja. A szociális rászorultságtól függő pénzbeli ellátások jogosultsági feltételeinek vizsgálatánál nem minősül vagyonnak az az ingatlan, amelyben az érintett személy lakik, továbbá a mozgáskorlátozottságra tekintettel fenntartott gépjármű;
5. § A szociális ellátásra jogosultság, a jogosultat érintő jog és kötelezettség megállapítására, továbbá a hatósági ellenőrzésre (a továbbiakban: szociális igazgatási eljárás) az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló, többször módosított 1957. évi IV. törvény (a továbbiakban: Áe.) rendelkezéseit az e törvényben meghatározott eltérésekkel kell alkalmazni.
25. § (1) A jogosult részére jövedelme kiegészítésére, pótlására pénzbeli szociális ellátás nyújtható.
(3) A települési önkormányzat szociális rászorultság esetén - a szociális alapellátás keretében - a jogosult számára időskorúak járadékát, rendszeres szociális segélyt, lakásfenntartási támogatást, ápolási díjat, átmeneti segélyt állapít meg e törvényben, valamint az önkormányzat rendeletében meghatározott feltételek szerint (a továbbiakban együtt: szociális rászorultságtól függő pénzbeli ellátások).
32. § (1) A szociális rászorultságtól függő pénzbeli ellátások iránti kérelmet - ha e törvény másként nem rendelkezik - a kérelmező lakóhelye szerint illetékes települési önkormányzat polgármesteri hivatalánál vagy az önkormányzat rendeletében meghatározott önkormányzati szervnél kell előterjeszteni.
(2) A szociális rászorultságtól függő pénzbeli ellátásokról szóló határozatot a bíróság nem változtathatja meg.
(3) Ha e törvény másként nem rendelkezik, az önkormányzat rendeletben szabályozza az önkormányzati pénzbeli ellátások megállapításának, kifizetésének, folyósításának, valamint ellenőrzésének szabályait.
Rendszeres szociális segély
37/A. § (1) A települési önkormányzat rendszeres szociális segélyt állapít meg annak a személynek, aki
a) a 18. életévét betöltötte és aktív korú, továbbá
aa) munkaképességét legalább 67%-ban elvesztette, vagy
ab) vakok személyi járadékában részesül, illetőleg
ac) fogyatékossági támogatásban részesül,
b) aktív korú nem foglalkoztatott,
feltéve, hogy megélhetése más módon nem biztosított.
(2) Az (1) bekezdés alkalmazásában akkor nem biztosított a megélhetése
a) az (1) bekezdés a) pontjában megjelölt személynek, ha havi jövedelme, valamint családjában az egy főre jutó havi jövedelem nem haladja meg az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 80%-át,
b) az (1) bekezdés b) pontjában megjelölt személynek, ha havi jövedelme nem haladja meg az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 70%-át, valamint családjában az egy főre jutó havi jövedelem nem haladja meg az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 80%-át
és vagyona sem neki, sem családjának nincs.
(3) Az (1) bekezdés b) pontja alkalmazásában aktív korú nem foglalkoztatott személynek minősül az, aki
a) a munkanélküli-járadék, illetőleg a jövedelempótló támogatás folyósítási időtartamát kimerítette, és álláskeresést ösztönző juttatásban nem részesül, vagy
b) számára a munkanélküli járadék folyósítását keresőtevékenység folytatása miatt a folyósítási idő lejártát megelőzően szüntették meg, és a keresőtevékenységet követően az Flt. alapján munkanélküli járadékra nem szerez jogosultságot, vagy
c) a rendszeres szociális segély iránti kérelem benyújtását megelőző kettő évben a megyei, fővárosi munkaügyi központtal (a továbbiakban: munkaügyi központ), illetőleg annak kirendeltségével vagy a lakóhely szerint illetékes települési önkormányzattal a 37/D. § (2) bekezdése szerint legalább egy év időtartamig együttműködött
és keresőtevékenységet nem folytat, ide nem értve a települési önkormányzat által szervezett foglalkoztatást és az alkalmi munkavállalói könyvvel végzett munkát.
(4) A családi jövedelemszámításnál a rendszeres szociális segélyt igénylő részére a kérelem benyújtását megelőzően folyósított munkanélküliek jövedelempótló támogatás, illetőleg az Flt. alapján folyósított munkanélküli járadék összegét figyelmen kívül kell hagyni.
(5) A rendszeres szociális segély iránti kérelem a (3) bekezdés a) pontjában foglalt esetben a munkanélküliek jövedelempótló támogatása, illetőleg az Flt. alapján folyósított munkanélküli-járadék, vagy álláskeresést ösztönző juttatás időtartamának kimerítésétől, a (3) bekezdés b) pontjában foglalt esetben pedig a kereső tevékenység megszűnésétől számított tizenkettő hónapon belül nyújtható be. E határidő a gyermekgondozási segély igénybevétele esetében harminchat hónap.
(6) A települési önkormányzat az aktív korú nem foglalkoztatott személyek munkaerő-piaci helyzetének javítása érdekében foglalkoztatást szervez, melynek keretében különösen a rendszeres szociális segélyt kérelmező igényjogosult személyek foglalkoztatását kell biztosítani. A foglalkoztatási kötelezettség közmunka, közhasznú munka vagy közcélú munka (a továbbiakban együtt: az önkormányzat által szervezett foglalkoztatás) biztosításával teljesíthető. Az önkormányzat által szervezett foglalkoztatás időtartama legalább harminc munkanap, kivéve, ha az aktív korú nem foglalkoztatott személyt alkalmi munkavállalói könyvvel foglalkoztatják. Az alkalmi munkavállalói könyvvel közcélú munka keretében történő foglalkoztatásra abban az esetben kerülhet sor, ha a foglalkoztatás első napjától számított hat hónapon belül a foglalkoztatás együttes időtartama eléri a harminc munkanapot. A foglalkoztatás megszervezését az önkormányzat másik önkormányzattal létrehozott társulás vagy más szerv útján is végezheti.
(7) A (6) bekezdés alkalmazásában közcélú munka alatt az olyan közmunkának vagy közhasznú munkának nem minősülő állami vagy helyi önkormányzati feladat ellátását kell érteni, amelynek teljesítéséről - jogszabály alapján - a települési önkormányzat gondoskodik.
(8) A közcélú munkára való felkészítés érdekében az önkormányzat betanítást szervezhet, amelynek időtartama nem haladhatja meg a foglalkoztatási napok számának 20%-át, és nem lehet több, mint 40 munkanap. A betanítás a közcélú munkavégzés időtartamába beszámít.
(9) Közcélú munka keretében foglalkoztatható
a) a rendszeres szociális segélyt kérelmező igényjogosult,
b) a rendszeres szociális segélyben részesülő,
c) a (3) bekezdés c) pontjában foglaltak szerint a települési önkormányzattal együttműködő
aktív korú nem foglalkoztatott személy.
(10) A települési önkormányzat a rendszeres szociális segély megállapítása előtt köteles az aktív korú nem foglalkoztatott személy foglalkoztatásának lehetőségét megvizsgálni. Ha az önkormányzat a kérelmező foglalkoztatását harminc napon belül biztosítja, akkor a kérelem benyújtása és a foglalkoztatás megkezdése közötti időtartamra a rendszeres szociális segély havi összegének időarányos része jár. Ha az önkormányzat a segélyre irányuló kérelem benyújtásától számított harminc napon belül a kérelmező foglalkoztatását nem tudja biztosítani, úgy - a jogosultsági feltételek fennállása esetén - a kérelem benyújtásának időpontjától rendszeres szociális segélyt állapít meg részére.
(11) Az aktív korú nem foglalkoztatott személy akkor köteles a települési önkormányzat által a (6) bekezdés szerint felajánlott, valamint a munkaügyi központ kirendeltsége által felajánlott munkát elfogadni, ha
a) a munka a szakképzettségének, illetőleg iskolai végzettségének vagy annál eggyel alacsonyabb szintű végzettségnek, valamint az Flt. 25. §-a (2) bekezdésének b) és d) pontjának megfelel, és
b) a várható havi kereset eléri a mindenkori kötelező legkisebb munkabér összegét,
c) a részmunkaidős foglalkoztatás esetén a munkahely és a lakóhely közötti naponta történő oda- és visszautazás ideje az Flt. 25. §-a (2) bekezdésének d) pontjában meghatározott időtartam felét nem haladja meg és várható havi keresete legalább az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegét eléri.
37/B. § (1) Nem állapítható meg rendszeres szociális segély, illetőleg a megállapított ellátást meg kell szüntetni annak
a) a személynek, aki
aa) egyéb rendszeres pénzellátásban részesül [4. § (1) bek. i) pont], kivéve, ha annak összege nem éri el az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének a 37/A. § (1) bekezdésének a) pontjában megjelölt személy esetében a 80%-át, a 37/A. § (1) bekezdésének b) pontjában megjelölt személy esetében pedig a 70%-át,
ab) előzetes letartóztatásban van, elzárás büntetését, illetve szabadságvesztés büntetését tölti,
ac) a 3. § (3) bekezdése alá tartozik, és tartózkodási engedélyének érvényességi ideje meghosszabbítás nélkül lejárt, illetve engedélyét visszavonták;
b) az aktív korú nem foglalkoztatott személynek, aki
ba) a rendszeres szociális segély iránti kérelem benyújtását közvetlenül megelőzően folyósított jövedelempótló támogatásának időtartama alatt az önkormányzattal, illetőleg a munkaügyi központtal nem működött együtt,
bb) a rendszeres szociális segély megállapítását megelőzően, valamint a segély folyósításának időtartama alatt nem működött együtt, ideértve azt az esetet is, ha az önkormányzat által szervezett foglalkoztatást a munkáltató rendkívüli felmondással szüntette meg,
bc) katonai szolgálatot teljesít,
bd) az Flt. szerint a munkanélküli járadék megállapításához szükséges munkaviszonnyal rendelkezik,
be) kereső tevékenységet folytat, ide nem értve a települési önkormányzat által szervezett foglalkoztatásban való részvételt és az alkalmi munkavállalói könyvvel történő munkavégzést,
bf) közoktatási, illetőleg felsőoktatási intézményben nappali oktatás munkarendje szerint tanulmányokat folytat, vagy az Flt. szerint képzési támogatásként keresetpótló juttatásban részesül.
(2) Az aktív korú nem foglalkoztatott személy részére megállapított rendszeres szociális segély a megszüntetéstől számított harminchat hónapon belül - ide nem értve az (1) bekezdés bb) pontja szerinti megszüntetési esetet - ismételten megállapítható, amennyiben a kérelmező munkanélküli járadékra való jogosultságot nem szerzett és a rendszeres szociális segélyre való jogosultság jövedelmi feltételei [37/A. § (2) bek. b) pont] egyébként fennállnak. (…)
37/D. § (1) Az aktív korú nem foglalkoztatott személy a rendszeres szociális segély megállapításának, folyósításának feltételeként a települési önkormányzattal, és/vagy az általa kijelölt szervvel együttműködni köteles.
(2) Az (1) bekezdésben előírt együttműködés azt jelenti, hogy az aktív korú nem foglalkoztatott személy
a) a települési önkormányzatnál nyilvántartásba véteti magát, és
b) a segélyre való jogosultság feltételeinek felülvizsgálatában együttműködik, továbbá
c) a települési önkormányzat, illetőleg a munkaügyi központ kirendeltsége által felajánlott és számára megfelelő munkalehetőséget elfogadja, vagy
d) a szociális helyzetéhez és mentális állapotához igazodó, az önkormányzat rendeletében szabályozott programban részt vesz.
(3) A (2) bekezdés a) pontja szerinti nyilvántartás a 18. §-ban foglaltakon túl az aktív korú nem foglalkoztatott személy iskolai végzettségét és szakképzettségét tartalmazza.
(4) A települési önkormányzat az aktív korú nem foglalkoztatott, rendszeres szociális segélyben részesülő személy számára abban az esetben írhat elő a munkaügyi központ kirendeltségével történő - a (2) bekezdés c) pontja szerinti - együttműködési kötelezettséget, ha erről a települési önkormányzat és a munkaügyi központ megállapodott.
(5) Ha a települési önkormányzat a rendszeres szociális segélyben részesülő személyt a munkaügyi központ kirendeltségével történő együttműködésre kötelezi, erről a segélyt megállapító határozatban vagy a segély felülvizsgálata során rendelkeznie kell.
(6) A települési önkormányzat rendelete az aktív korú nem foglalkoztatott személy esetében a rendszeres szociális segély megállapításának, folyósításának feltételeként
a) a családsegítő szolgálattal, vagy
b) a kijelölt szociális intézménnyel, vagy
c) a munkaügyi központ kirendeltségével
való - (2) bekezdés d) pontja szerinti - együttműködési kötelezettséget írhat elő, amennyiben az önkormányzat rendelkezik az ehhez szükséges intézményi feltételekkel, illetőleg a c) pontban megjelölt esetben a települési önkormányzat és a munkaügyi központ erről megállapodást kötött. Az együttműködésre kijelölt családsegítő szolgálat, szociális intézmény vagy munkaügyi központ kirendeltsége és a segélyben részesülő személy írásban megállapodik az együttműködés tartalmáról.
(7) A (6) bekezdés szerinti együttműködési programnak a rendszeres szociális segélyben részesülő személy és családja önfenntartó képességének szinten tartására és fejlesztésére kell irányulnia. Együttműködési program különösen az egyéni képességeket fejlesztő vagy az életmódot formáló csoportos foglalkoztatáson, tanácsadáson való részvétel, a munkavégzésre történő felkészülési programokon való részvétel.
(8) A települési önkormányzat rendeletben szabályozza a 37/D. § (2) bekezdésének d) pontja szerinti együttműködés eljárási szabályait, továbbá az együttműködési programok típusait és az együttműködési kötelezettség megszegésének következményeit.
37/E. § (1) A rendszeres szociális segély havi összege
a) jövedelemmel nem rendelkező jogosult esetén az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 80%-a, aktív korú nem foglalkoztatott személy esetén 70%-a;
b) jövedelemmel rendelkező jogosult esetén az a( pont szerinti összegnek és a jogosult havi jövedelmének a különbözete.
(2) Ha a rendszeres szociális segélyben részesülő személyt alkalmi munkavállalói könyvvel foglalkoztatják, köteles az alkalmi munkavállalói könyvet legkésőbb a tárgyhót követő hónap első munkanapján bemutatni a települési önkormányzat jegyzőjének.
(3) A települési önkormányzat a tárgyhóra járó rendszeres szociális segély összegét a segély szüneteltetésének időtartamára jutó, valamint az alkalmi munkavállalási napokra jutó segély összegével csökkenti.
Átmeneti segély
45. § (1) A települési önkormányzat képviselő-testülete a létfenntartást veszélyeztető rendkívüli élethelyzetbe került, valamint időszakosan vagy tartósan létfenntartási gonddal küzdő személyek részére a rendeletében meghatározott átmeneti segélyt nyújt. Átmeneti segély pénzintézeti tevékenységnek nem minősülő kamatmentes kölcsön formájában is nyújtható.
(2) Az átmeneti segély esetén az ellátás megállapításánál figyelembe vehető egy főre számított havi családi jövedelemhatárt az önkormányzat rendeletében úgy kell szabályozni, hogy az az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegénél, egyedül élő esetén annak 150%-ánál alacsonyabb nem lehet.
(3) Az átmeneti segély adható alkalmanként és havi rendszerességgel. Az alkalmankénti segély gyógyszertámogatásként, illetve az egészségbiztosítás által nem vagy csak részben támogatott egészségügyi szolgáltatás díjaként is megítélhető. A havi rendszerességgel adott átmeneti segély jövedelemkiegészítő támogatásként, rendszeres nevelési támogatásként, továbbá az önkormányzat rendeletében meghatározott más ellátási formaként is nyújtható.
(4) Elsősorban azokat a személyeket indokolt átmeneti segélyben részesíteni, akik önmaguk, illetve családjuk létfenntartásáról más módon nem tudnak gondoskodni, vagy alkalmanként jelentkező többletkiadások, különösen betegség, elemi kár miatt anyagi segítségre szorulnak.

A szociális igazgatásról és szociális ellátások helyi rendszeréről szóló 19/2004.(VII.20.) számú rendelet
7. § Az önkormányzat által biztosított szociális ellátások együttes összege - függetlenül a megállapítás jogcímétől, valamint attól, hogy pénzben vagy természetben nyújtották-e - tárgyévenként nem haladhatja meg:
a) egyedülálló személyek, illetve gyermektelen családok esetében az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének hatszorosát,
b) gyermekét egyedül nevelő személy, illetve nagycsaládosok esetében az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének hétszeresét.
Átmeneti segély
19. § (1) Azt a személyt, aki létfenntartását veszélyeztető rendkívüli élethelyzetbe került, illetve időszakosan vagy tartósan létfenntartási gondokkal küzd, átmeneti segélyben kell részesíteni, feltéve, hogy az igénylő és családja egy főre jutó átlagjövedelem nem haladja meg az öregségi nyugdíjminimum mindenkori legkisebb összegének
a) egyszemélyes háztartásban élő személy esetében a 200 %-át,
b) kétszemélyes háztartásban élő személyek esetében a 175 %-át.
c) három vagy többszemélyes háztartásban élők esetében a 150 %-át.
(2) Átmeneti segély adható
- alkalmanként (évente legfeljebb hat alkalommal)
- havi rendszerességgel (maximum 12 hónapig).
(3) Az átmeneti segély egyszeri összege az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb mértékéig terjedhet.
(4) Különösen indokolt esetben – kérelem hiányában is – segélyben részesíthető az, aki a rendelet 19. § (1) bekezdésében szabályozott feltételeknek megfelel.
(5) Átmeneti segély az alábbi célokra állapítható meg:
- ellátatlan munkanélküliek segélyezése,
- élelmiszer, ruha vásárlására,
- gyógyszer vásárlására, ha közgyógyellátásra nem jogosult, de betegsége miatt kiemelkedően magaas havi gyógyszerköltsége,
- tanévkezdési támogatásra,
- hajléktalan személyek átmeneti segélyezésére,
- krízishelyzetben (elemi kár okozta váratlan kiadás) átmeneti segélyként.
(6) Az az ellátatlan munkanélküli részesíthető átmeneti segélyben, legfeljebb 6 havi időtartamra, aki rendszeres pénzellátásban még nem részesülhet és családjában az egy főre jutó jövedelem nem éri el az öregségi nyugdíjminimum mindenkori legkisebb összegének 150 %-át.(…)

Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény (Áe.)
26. § (1) A közigazgatási szerv köteles a határozathozatalhoz szükséges tényállást tisztázni. Ha ehhez a rendelkezésre álló adatok nem elegendőek, hivatalból vagy kérelemre bizonyítási eljárást folytat le.
(2) A közigazgatási szerv által hivatalosan ismert és a köztudomású tényeket nem kell bizonyítani.
(3) Bizonyítási eszközök különösen: az ügyfél nyilatkozata, az irat, a tanúvallomás, a szemle és a szakértői vélemény.
(4) A közigazgatási szerv a bizonyítékokat egyenként és összességükben értékeli, és az ezen alapuló meggyőződése szerint állapítja meg a tényállást.
42. § (1) A közigazgatási szerv mind az ügy érdemében, mind az eljárás során eldöntendő kérdésekben határozatot hoz.
(2) Az ügyfél kérelmére indult eljárásban - jogszabályban meghatározott esetben - a kérelemnek helyt adó határozathoz fűződő jogkövetkezményeket kell alkalmazni akkor is, ha a közigazgatási szerv az előírt határidőn belül a kérelem teljesítését nem tagadta meg.
43. § (1) A határozatnak tartalmaznia kell:
a) az eljáró közigazgatási szerv megnevezését, az ügyfél nevét és lakóhelyét (székhelyét), az ügy számát, tárgyának és ügyintézőjének megjelölését,
b) a rendelkező részben a közigazgatási szerv döntését, továbbá a fellebbezés és a bírósági felülvizsgálat lehetőségéről való tájékoztatást,
c) az indokolásban a megállapított tényállást és az annak alapjául elfogadott bizonyítékokat; az ügyfél által felajánlott, de mellőzött bizonyítást és a mellőzés indokait; az eljárt szakhatóságok megnevezését és azokat a jogszabályokat, amelyek alapján a közigazgatási szerv a határozatot hozta,
d) a határozat hozatalának helyét és idejét, a határozat aláírójának nevét, hivatali beosztását és a közigazgatási szerv bélyegzőlenyomatát.
(2) Ellenérdekű ügyfél hiányában a kérelemnek helyt adó első fokú határozat, továbbá az egyezséget tartalmazó vagy jóváhagyó határozat indokolása és a kérelemnek helyt adó első fokú határozatban a jogorvoslatról való tájékoztatás is mellőzhető.
(3) A határozatot külön íven kell megszövegezni, illetőleg jegyzőkönyvbe kell foglalni, vagy az ügyiratra kell feljegyezni. Külön íven kell megszövegezni a határozatot, ha azt kézbesítés útján közlik, vagy ha az ügyfél kérelmére a kihirdetett határozatot neki megküldik.

A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (Ötv.)
11. § (1) A képviselő-testület önkormányzati hatósági ügyben hozott határozata ellen fellebbezésnek nincs helye.
(2) A polgármester (főpolgármester), valamint a képviselő-testület bizottságának, részönkormányzat testületének önkormányzati jogkörben hozott hatósági határozata ellen a képviselő-testülethez lehet fellebbezést benyújtani.
(3) A képviselő-testület (1) és (2) bekezdés alapján hozott határozatának a felülvizsgálatát jogszabálysértésre hivatkozással a bíróságtól lehet kérni a határozat közlésétől számított harminc napon belül. A pert az önkormányzat ellen kell indítani.