Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 5539/2004. számú ügyben

Előadó: dr. Izafé Éva
A vizsgálat megindulása
A Budapest XXIII. kerület területén fekvő Molnár-szigeti ingatlantulajdonosok beadványukban azt sérelmezték, hogy a lakhatási és környezetvédelmi helyzet javítása érdekében kezdeményezett víz- és csatornahálózat önerőből való kiépítését az önkormányzat nem támogatja, illetve megítélésük szerint annak megvalósítását „megakadályozza”.
A vizsgálat az Alkotmányban deklarált egészséges környezethez, a tulajdonhoz, a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye és tisztességes eljáráshoz való jog megsértésének gyanúja miatt indult. 

A megállapított tényállás
A Molnár-szigeti közműtársulás elnöke (továbbiakban: Elnök) által csatolt iratok szerint az első beadványukat 2002. február 26-án nyújtották be Soroksár Önkormányzatához, de a hosszas egyeztetést követően csak 2004. szeptember 9-én születtek meg a különböző dokumentumok, így a tulajdonosi hozzájárulás, az érdekeltségi terület létrehozására vonatkozó javaslat stb., azonban csak az ún. I. ütemre vonatkozóan.
Az önkormányzat a közműtársulás képviselőjével azt is közölte, hogy a vízvezeték és a csatorna fektetés érdekében mindenképpen szükséges a testület által jóváhagyott jogerős szabályozási terv. Ennek birtokában van csak mód kiadni a tulajdonosi, közútkezelői, szakhatósági hozzájárulásokat. A szabályozási terv szükségességét a közműtársulás mindvégig vitatta, és többször rámutattak, hogy a sziget belterülete 2003. december 31-ig érvényes Részletes Rendezési Tervvel rendelkezett. 
Azzal érveltek, hogy a víz- és csatornaberuházás együttes elhatározása egy kiemelkedően fontos, és környezetvédelmi szempontból példaként említendő kezdeményezés. Amennyiben csak a vízvezeték megvalósítása lenne a cél, valóban helytálló lehet az önkormányzat ellentmondása, mert a nagyobb vízfogyasztás tovább szennyezné a talajvizeket, a vízkészletet. Az együttes megvalósítás azonban ilyen aggályokat nem vet fel, lényegében az önkormányzattól jelentős anyagi ráfordítást nem igényel, hiszen az ingatlanonként több százezer (kb.700 ezer) forintba kerülő beruházást az ingatlantulajdonosok vállalják. Természetesen az önkormányzati tulajdonban lévő ingatlanokat illetően – a részvétel esetén – ez a költség az önkormányzatot terheli. A panaszos társulás azt is sérelmezte, hogy az idő múlása következtében a bekerülési költség tetemesen megnövekedett, és az ma már az eredeti megvalósítási költség dupláját is elérheti.

I. Az érintettek megkeresése
Az eljárás során 2004. október 27-én, 30 napos határidő megjelölésével megkerestem a Közép-Duna-Völgyi Környezetvédelmi Felügyeletet, ahonnan sürgetésre az időközben történt szervezeti átalakítás miatt – mintegy négy hónap elteltével – a Közép-Duna-Völgyi Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Felügyelőségtől (továbbiakban: Felügyelőség) 2005. február 23-án kaptam választ. Megkeresésemben arra kértem tájékoztatást, hogy a panaszos közműtársulás, illetve a tervezési feladatokat is végző PELIKÁN Tervező, Kivitelező és Szolgáltató Kft. (továbbiakban: Tervező) a vízügyi felügyelethez mikor nyújtotta be kérelmét a Molnár-szigeti víz- és csatornaberuházás megvalósítása érdekében. Választ vártam arra vonatkozóan is, hogy a kérelem megérkezését követőn a hatóság az ügyintézés során mikor és mely szerveket keresett meg, valamint a válaszadásra milyen határidőt jelölt meg, amennyiben a szakhatósági hozzájárulások tekintetében az ügyben az általánostól eltérő határidők vonatkoznak. 
Ugyancsak 2004. október 27-én az iratok megküldésével megkerestem a Fővárosi Közigazgatási Hivatal Vezetőjét, ahonnan sürgetésre 2005. április 8-án érkezett válasz. Kértem a hivatalvezető vizsgálatát arra vonatkozóan, hogy az önkormányzatnak a vizsgált ügyben milyen határidőben, milyen hozzájárulást, javaslatot stb. kellett volna kiadni, illetve a feltételek értékelése esetén azt megtagadni. Jeleztem, hogy a vizsgálat elsődlegesen a határidők vonatkozásában kívánja feltárni az érintett hatóságok, szakahatóságok, tulajdonosi minőségben eljáró önkormányzat eljárását, és ezzel összefüggésben az érintett alkotmányos jogok érintettségét. Fontos kérdésként értékeltem a szabályozási tervre való hivatkozást, illetve annak tisztázását, hogy a korábbi rendezési terv vagy annak teljes hiánya milyen összefüggésben volt a szakhatósági, tulajdonosi hozzájárulások kiadásának elmulasztásával.
A harmadik megkeresést ugyancsak 2004. október 27-én a Budapest Főváros XXIII. kerületi Önkormányzat részére küldtem, és arra vonatkozóan kértem tájékoztatást, hogy mi akadályozza az eredeti elhatározásnak megfelelően az együttes – nem többütemű – megvalósítást, és milyen lehetőséget lát arra, hogy a beruházás önerős kivitelezése a közműtársulás által tervezetteknek megfelelően mielőbb elkezdődhessen.

II. A megkeresésre érkezett válaszok
A Felügyelőség válaszában közölte, hogy a Molnár-szigeti víz- és csatornahálózat építésére a Tervező 2002. március 1-jén kelt beadványában a Közép-Duna-völgyi Vízügyi Igazgatóságtól (a felügyelőség jogelődjétől) kérelmezte a vízjogi létesítési engedély kiadását. Kérelméhez nem csatolta a 18/1996. (VII. 13.) KHVM rendelet 2. § (1) bekezdésében előírt mellékleteket, ezért a vízügyi hatóság a H.64.884/2002., illetve a H.64.883/2002. számú felhívásában előírta a hiányzó dokumentációk 2002. augusztus 15-ig történő pótlását. A felhívásban szerepelt a szakhatóságok állásfoglalásainak benyújtása is, tekintettel arra, hogy a 72/1996. (V. 22.) Korm. rendelet 2002-ben még érvényben lévő 19. § (4) bekezdése szerint azok beszerzése az ügyfél kötelessége volt. A vízügyi hatóság tájékoztatta továbbá arról is, hogy a kérelméhez csatolt terv műszaki vizsgálatát követően, amennyiben a terv nem megfelelő vagy kiegészítése szükséges, a felhívás kiegészítéséről írásban értesítik.
A Tervező 2002. május 13-án kelt beadványában pótolta a beruházó 2002. március 1-jén kelt megbízását, a közegészségügyi hatóság 31054/1/2002. és 31055/1/2002. számú szakhatósági állásfoglalását, a Fővárosi Vízművek, illetve a Fővárosi Csatornázási Művek Rt. hozzájárulását, valamint az eljárási illetéket.
A Felügyelőség a Tervező kérelmére a Kf: 8422/02. számú (kelt: 2002. szeptember 13-án) és KF: 8482/02. számú (kelt: 2002. március 25-én) szakhatósági állásfoglalásában a hozzájárulását kikötésekkel megadta.  A terveket időközben a vízügyi hatóság átvizsgálta és megállapította, hogy a mederkeresztezés kidolgozottsága nem megfelelő, ezért a tervek kiegészítését írta elő. A közműtársulás 2003. február 18-án kelt beadványában jelezte, hogy az építésügyi szakhatósági állásfoglalás, az önkormányzat közútkezelői- és tulajdonosi hozzájárulásának kiadása elhúzódik, ezért kérte a tervezőnek adott hiánypótlási felhívás meghosszabbítását. 
Kérelmének helyt adva, a hiánypótlási felhívását a vízügyi hatóság 2004. július 31-ig meghosszabbította, továbbá 2003. augusztus 11-én kelt beadványára tájékoztatta a következőkről:
A környezetvédelmi és a közegészségügyi hatóság, valamint az üzemeltető a tervre hozzájárulását megadta. A csatolt, polgármesteri hivatal által kiadott nyilatkozatok a döntés meghozatalához nem elegendőek. Az építésügyi szakhatósági állásfoglalás hiányában az 1957. évi IV. törvény 27. § (1) bekezdése értelmében a rendelkezésre álló adatok alapján kell dönteni és az eljárást megszüntetni. 
A dokumentációhoz kért kiegészítést a vízügyi hatósághoz (2004-ben vízügyi felügyelethez) sem a beruházó, sem a tervező – az előzményekre tekintettel – nem pótolta, beruházó szóban azonban többször jelezte, hogy az ügyben felügyeleti kérelemmel fordultak a Belügymisztériumhoz. 
Budapest Főváros XXIII. ker. Soroksár Önkormányzatának Főépítésze ugyanakkor VI-222/2004. számú megkeresésével kérte a vízügyi hatóság állásfoglalását az érvényben lévő kerületi Városrendezési és Építési Szabályzat módosításához, mely tartalmazta, hogy a Szabályzat kibővül a Soroksár Molnár-sziget területére vonatkozó Építési Szabályzatról és Szabályozási Tervről szóló 10/2004. (II. 27.) Ök. sz. rendelettel. 
A fenti szabályzat módosításához a Közép-Duna-völgyi Vízügyi Felügyelet V.05.575/2004. számú véleményében hozzájárulását megadta.
A 46/1997. (XII. 29.) KTM rendelet 2. § (3) bekezdése szerint a vízjogi létesítési engedély megadásához az építésügyi hatóság hozzájárulása szükséges. Ennek során az építmények építésének engedélyezésére irányuló eljárásban szakhatóságként közreműködő építésügyi hatóság csak azt vizsgálja, hogy az építmény elhelyezése és megépítése megfelel-e a helyi településrendezéssel és az építményekkel kapcsolatos országos szakmai követelményeknek, a helyi településrendezési terveknek és a helyi építési szabályzatnak.
A Felügyelőség megítélése szerint, amennyiben a tárgyi terület már 2003-ban érvényes Részletes Rendezési Tervvel rendelkezett, az építésügyi hatóságnak a vízjogi engedélyezési tervvel kapcsolatos állásfoglalásának kialakításához elegendő adat állt rendelkezésre. Fentiektől függetlenül szükséges az út kezelőjének, illetve a tulajdonos hozzájárulása.
Környezetvédelmi és vízügyi szempontból egyaránt kívánatos a víz és a csatornahálózat együttes megvalósítása, sőt a 72/1996. (V. 22.) Korm. rendelet 3. § (5) bekezdése előírja, hogy a vízkészlet hasznosítására vízjogi létesítési engedély csak akkor adható, ha ezzel egyidejűleg a hasznosítással összefüggésben keletkezett szennyvíz, továbbá a csapadékvíz összegyűjtéséről, elvezetéséről, kezeléséről és a környezetvédelmi előírásoknak megfelelő elhelyezésről is gondoskodtak, illetve az erre vonatkozó műszaki megoldás a kérelem és a kiadott létesítési engedély részét képezi.
A Ráckevei (Soroksári)-Duna-ág vízminőségének javításáról szóló 2022/2000. (II. 4.) Korm. határozat is célként jelölte meg a partmenti üdülőterület szennyvízelvezetési beruházásaihoz szükséges feltételek megteremtését.
A Felügyelőség arról is tájékoztatott, hogy a 269/2003. (XII. 24.) Korm. rendelet szerint a 72/1996. Korm. rendelet 9. §-ának (4) bekezdése 2004. január 1-jén hatályát vesztette, s eszerint az eljáró vízügyi hatóság hivatalból kéri meg a szakhatóságok állásfoglalását. 
A Tervező 2005-ben adott tájékoztatása szerint, az önkormányzat a tervezett létesítmények megépítéséhez hozzájárulását (korlátozással és részlegesen) időközben megadta, melynek alapján kérelmezni fogják a vízjogi létesítési engedély megadását. A panaszosok nyilatkozata ezzel kapcsolatban az volt, hogy a korlátozott és részléges engedéllyel a víz- és csatornatársulásból mintegy száz ingatlantulajdonost kizártak.

A Fővárosi Közigazgatási Hivatal Vezetője válaszában közölte, hogy a XXIII. kerület területén fekvő Molnár-szigeti ingatlan tulajdonosok nevében eljáró Elnök a víz- és csatornahálózat kiépítése ügyében 2004. májusában kereste meg először a közigazgatási hivatalt. A kérelmet megvizsgálva, megállapítható volt, hogy az ügyben érdemi döntésre a Hivatalnak nincs hatásköre, ennek ellenére megvizsgálták, hogy az üggyel a jegyző műszakilag köteles-e foglalkozni. Eldöntendő kérdésként merült fel, hogy a jegyzőnek joga van-e az érdekeltségi terület kijelölésére akkor is, ha az érintett utcának csak az egyik oldala rendezett, és a másik nem.
A vízgazdálkodásról szóló 1995. évi LVII. törvény, illetőleg a vízgazdálkodási társulásokról szóló 160/1995. (XII. 26.) Korm. rendelet alapján a Hivatal álláspontja a következő:
1.	Nem látják akadályát az üdülőterület közművesítésének, ugyanis nem gátló tényező az a helyzet, hogy az utca egyik oldala rendezett, a másik nem.
2.	Érdekeltségi terület az utca mindkét oldala akkor is, ha az ingatlanok nem rendezettek, mert a vízbevezetés és csatornázás nincs ahhoz kötve, hogy az ingatlanok rendezése megtörténjen. 
3.	A közművek elhelyezésénél fontos, hogy a bekötővezeték vége (vízmérő, akna, tisztítás ellenőrző akna stb.) a szabályozási vonal figyelembevételével kerüljön megépítésre.
4.	A későbbi telekszabályozás, telekmegosztás, vagy telekegyesítés sem jelenthet akadályt, figyelemmel a közműves ivóvízellátásról és a közműves szennyvízelvezetésről szóló 38/1995. (IV. 5.) Korm. rendelet 6. § (7) bekezdés előírására.
Szakmai álláspontjukról levélben tájékoztatták a XXIII. kerület jegyzőjét, valamint az Elnököt, külön hangsúlyozva, hogy vizsgálatuk nem terjedhetett ki a közművesítéssel járó költségviselési, illetőleg a XXIII. kerületi Önkormányzat költségvetésével összefüggő kérdésekre.
Kezdeményezték továbbá, hogy az érintett ingatlantulajdonosok, a közműtársulás, illetőleg a XXIII. kerületi Önkormányzat illetékesei mielőbb kezdjenek tárgyalást az érdemi megoldás érdekében. Ennek alapján 2004. szeptember 21-én az érintettek a Soroksári Önkormányzat Közösségi Házában az első tárgyalást megtartották, amelyről a közigazgatási hivatalt írásban tájékoztatták. Ezzel az ügyet lezártnak tekintették.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának megkeresése alapján ismét felvették a kapcsolatot a jegyzővel, írásbeli tájékoztatást kérve az ügy állásáról. A jegyző tájékoztatást adott az érintett tulajdonosokkal kapcsolatos tárgyalásokról és megküldte a Soroksári Önkormányzat Képviselő-testületének 2004. december 7-ei, illetőleg 2005. február 15-ei üléseinek jegyzőkönyvét, melyből megállapítható: a közművesítéssel kapcsolatosan érdemi döntésre csak 2005. évi költségvetés elfogadása után kerülhet sor. A jegyző tájékoztatta továbbá a Hivatalt, hogy a XXIII. kerületi Önkormányzat Képviselő-testülete 10/2004. (II. 27.) ÖK. rendelettel elfogadta a Molnár-sziget területének rendezésére vonatkozó szabályozási tervét. Ezen terv szerint kiszélesítésre kerül az úthálózat is. Ennek érdekében kívánják szabályozni az érintett telkeket, az érintett tulajdonosokkal a megállapodás végett az egyeztetések megkezdődtek.
A helyzet tisztázása érdekében az országgyűlési biztos és a közigazgatási hivatal munkatársa helyszíni szemlét tartott a közműtársulás elnöke részvételével. A helyszíni bejáráson részt vett az Elnök és az önkormányzat alpolgármestere is.
A helyszíni szemle alapján megállapítható volt, hogy a Molnár-sziget északi és nyugati részre részben rendezett üdülő keretövezetben van, s nagy százalékban már beépített. A középső rész mezőgazdasági övezet, erre a részre építési engedély nem adható ki, a déli rész részben rendezett terület (volt úttörőtábor).

A beépített területen, így az üdülőterületen is cca. 6. méter széles út van kialakítva, melynek 12 méterre történő kiszélesítését tartalmazza az elfogadott és hatályos szabályozási terv. Megállapítható volt, hogy a telekhatárok rendezetlenek, nagy részük benyúlik a közterületre, ennek rendezése érdekében a tárgyalások megkezdődtek. 
Az önkormányzat és a közműtársulás közötti vita azonban az, hogy a közművesítést a végleges rendezés, az út kiszélesítése után vagy már a jelen állapotban is meg lehet-e valósítani.
A vélemények eltérnek: az önkormányzat ragaszkodik a szabályozási terv megvalósítása, az út kiszélesítése és az ingatlanok rendezése után történő közművesítéshez, a közműtársaság elnöke szerint nem szükséges ezt kivárni a közműfektetés már a jelenlegi útszélességgel is megvalósítható. 
A közművezeték lefektetéséhez szükséges engedély kiadása a Felügyelőség hatáskörébe tartozik. Ebben az eljárásban a 46/1997. (XII. 29.) KTM rendelet 2. § (3) bekezdése alapján szakhatóságként működik közre a XXIII. kerületi építésügyi hatóság, aki vizsgálja, hogy az építmény (közmű) elhelyezése és megépítése megfelel-e a településrendezési terveknek, valamint a helyi építési szabályzatnak. Ez a szakhatósági állásfoglalás a vízjogi engedélyben jelenik meg.
A rendelkezésre álló iratokból, illetőleg az Elnök nyilatkozatából megállapítható, hogy a közműtársulás építési engedélyezési kérelmet a vízügyi hatósághoz még nem nyújtott be.

Összegzésképpen a közigazgatási hivatal az alábbiakat állapította meg:
-	A tárgyi ügy rendezése a kezdetektől alapvetően a XXIII. kerületi Önkormányzat tulajdonosi kompetenciájába tartozik.
-	Lépéseikkel – tájékoztatás, egyeztetés kezdeményezése, közös helyszíni szemle tartása – igyekeztek kimozdítani az ügyet a holtpontról.
-	Jogi álláspontjuk szerint – mely nem kötelez senkit sem – az ügy végleges rendezése érdekében szükség lenne a vízjogi engedély megkérésére. Amennyiben a szakhatósági hozzájárulás hiánya miatt azt nem kapják meg, jogorvoslati kérelemmel fordulhatnak az Országos Főfelügyelőséghez. Másodfokú elutasítás esetén pedig az Áe. 72. §-a alapján bírósági felülvizsgálat kezdeményezhető a Fővárosi Bíróságnál.
Végső soron tehát a bíróság dönthet abban a kérdésben, hogy már a jelenlegi állapotban, vagy csak a szabályozási terv végrehajtása után engedélyezhető a közművek kiépítése.
Kétségtelen tény, hogy minél tovább húzódik a közműépítés megvalósulása, annál magasabbak lesznek a költségek, az ezzel kapcsolatos esetleges kárigény polgári jogi úton érvényesíthető. 
A megkeresésemre Soroksár Önkormányzata válaszában az I. ütem kérdésére vonatkozóan megjegyezte, hogy a Molnár-sziget északi és nyugati része részben rendezett üdülő keretövezetben van, magas százalékban már beépített, így I. ütemként célszerű figyelembe venni. A középső rész mezőgazdasági övezet (ahol lakó-üdülő funkció nem engedélyezhető, a déli rész beépítetlen terület (volt úttörőtábor) és rendezetlen, szabályozatlan közterülettel, ezért itt nem látja lehetőségét pillanatnyilag a közműépítésnek.
A rendezési tervre vonatkozóan csatolta az önkormányzat jegyzőjének 2003. szeptember 29-én kelt átiratát, melyet a Molnár-sziget ügyében a Belügyminisztérium Településrendezési Iroda részére küldött meg. A polgármester közölte, hogy a Legfelsőbb Bíróság Polgári Kollégiumának határozata (Legf. Bír. Pfv. V.20.684/1997. sz.) alapján a döntően nem állandó lakosokkal rendelkező Molnár-sziget bármiféle fejlesztésére összegeket csak a kerületük állandó lakosságának rovására tudnának biztosítani, ugyanis külső kerületi jellegük miatt jelenleg is számtalan közterület, mellékutca nem rendelkezik szennyvízcsatornával, biztonságos csapadékvíz-elvezetéssel és szilárd burkolattal.
Megemlítette, hogy a 2004. évi költségvetésükben a lakóterületekről érkező állandó lakók nyomására közműtársulások segítésére 15 millió forintot különítettek el. A közműtársulás építési szándékát illetően a jövőben is a képviselő-testület döntései alapján kíván eljárni, maximálisan elősegítve a Molnár-szigeten a környezetvédelmi helyzet javítását. 

Az ügy jogszabályi háttere
1995. évi LVII. Törvény a vízgazdálkodásról
1997. évi LXXVIII. Törvény az épített környezet alakításáról és védelméről
1957.évi IV.törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól
160/1995. (XII. 26.) Korm. rendelet a vízgazdálkodási társulatokról
72/1996. (V. 22.) Korm. rendelet a vízgazdálkodási hatósági jogkör gyakorlásáról
38/1995. (IV. 5.) Korm. rendelet a közműves ivóvízellátásról és a közműves szennyvízelvezetésről
253/1997. (XII. 20.) Korm. rendelet az országos településrendezési és építési követelményekről 
46/1997. (XII. 29.) KTM rendelet az egyes építményekkel, építési munkákkal és építési tevékenységekkel kapcsolatos építésügyi hatósági engedélyezési eljárásokról
10/2004. (II. 27.) Ök. Sz. rendelet, Soroksár Molnár sziget területére vonatkozó Építési Szabályzatról és Szabályozási Tervről

Az érintett alkotmányos jog
1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.
18. § A Magyar Köztársaság elismeri és érvényesíti mindenki jogát az egészséges környezethez.
57. § (5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos óta a érdekét sérti. A jogorvoslati jogot - a jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében, azzal arányosan - a jelenlévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja.
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez. (2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.
70/A § (3) A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.

A vizsgálat megállapításai
A Molnár-szigeti ingatlantulajdonosok három éve 113 ingatlantulajdonos összefogásával közel 40 millió forintos költséggel, ingatlanonként 330 ezer forintot meghaladó hozzájárulással több, mint 6 km hosszú gázvezetéket építettek ki. A gázvezeték méretezésénél fogva a sziget valamennyi ingatlanának, így az önkormányzati tulajdonban lévő területek jövőbeni igényeinek kielégítésére is alkalmas. A gázközmű megvalósítása óhatatlanul felvetette a további közműfejlesztés szükségességét. A Molnár-szigeten, a szinte csak öntözésre alkalmas vizet különböző mélységű fúrt kutakból lehet nyerni. A keletkezett szennyvíz egy része „elszivárog”, szennyezve a felszíni és a felszín alatti vizeket. A gázvezeték építés sikerére alapozva, a lakhatási és környezetvédelmi helyzet javítása érdekében a vezetékes víz- és csatorna teljes körű kiépítését határozták el. Ennek együttes várható költsége a becslések szerint 120 millió forint. Az érintett közmű vállalatokkal egyeztetett kiviteli terveket több éve elkészítették. Szervezőmunkájuk eredményeként időközben a víz- és csatornaépítéshez csatlakozók száma meghaladta a száz főt.
A közigazgatási hivatal által kifejtett és a tényállásban idézett álláspontjának eredményeként a panasz benyújtását megelőző napokban a közműtársulás megkapta ugyan az önkormányzat tulajdonosi hozzájárulását, az engedélyező határozatot, valamint a jegyző válaszát az érdekeltségi terület kijelölésére vonatkozóan, de ezek olyan feltételeket szabtak, amelyek a megvalósítást jelenleg is lehetetlenné teszik, mivel a kivitelezés megkezdése előtt 19 ingatlan vonatkozásában az ingatlanokat érintő telekszabályozási, utcalejegyzési határozatok ingatlan-nyilvántartási átvezetését, az ingatlant érintő tulajdoni lap másolatával a kérelmező társulás igazolni köteles.
A vizsgálat megállapítása során elvi éllel kell megállapítani, hogy a Budapest Főváros XXIII. kerület Soroksár Önkormányzatának a Molnár-sziget területére vonatkozó Építési Szabályzatról és Szabályozási Tervről szóló 10/2004. (II. 27.) Ök. sz. rendelete a távlati fejlesztési célok megvalósítása érdekében mindenképpen példamutató és üdvözlendő. Fontos érdek ugyanis, hogy az önkormányzat hosszú távon is segítse az egyre fokozódó közlekedési forgalmi igények kiszolgálását, tehát a szélesebb utak megépítését. Az állampolgárok kezdeményezésével és költségvállalásával megvalósítandó közműberuházást azonban nehezíti vagy meghiúsíthatja az, hogy az önkormányzat a Molnár utcára, mint kiszolgáló útra 14 m szélességet ír elő. Ez szigorúbb szabályokat állít fel az országos településrendezési és építési követelményekről szóló 253/1997. (XII. 20.) Korm. rendelet „beépítésre nem szánt területek” címet viselő fejezetében foglalt szabályozásnál, ahol 12 m szélességű a kiszolgáló útra vonatkozó előírás. A helyi rendeletben előírt 14 méteres szabályozás megvalósításának egy új építésű ingatlan is „áldozatul” esne.
Az ún. I. ütemre megadott hozzájárulás felveti a vonatkozó helyi szabályozási rendelet 15. §-ában foglalt (tiltó) szabállyal való összevetést, amely kimondja, hogy közműhálózatok építése csak a teljes keresztmetszetre elkészített és jóváhagyott útépítési engedélyezési tervek figyelembevétel történhet. Az útlejegyzés földhivatali igazolása és az útépítési engedélyezési terv adott esetben beláthatatlan távoli időben lehet egymástól, mint ahogy az ún. I. ütemre – 19 ingatlant érintő – feltételekkel kiadott tulajdonosi hozzájárulás időpontjában fel sem merült a teljes keresztmetszetre elkészített és jóváhagyott útépítési engedély megléte.
Az önkormányzat helyi rendelete gyakorlatilag meghiúsíthatja a beruházást, ugyanakkor a jelenlegi szabványok semmiben nem akadályozzák a kivitelezést, lévén, hogy a víz- és csatornázási közművállalatok, illetőleg a vízjogi hatóság egyetlen dokumentumban sem írta elő azt, hogy a helyi rendeletben meghatározott szélesség hiányában a közművek nem fektethetők le. Ellenkezőleg, a közműtársulás Tervezőjét és Elnökét megerősítették azon álláspontjukkal, hogy a már meglévő gázvezeték két oldalán 1 m és 0,7 m távolságban elhelyezhető a két közmű. Fontos szempont viszont a közigazgatási hivatal álláspontjában is megjelenő előírás betartása, mely szerint a bekötővezeték vége (vízmérő, akna, tisztítás ellenőrző akna stb.) a szabályozási vonal figyelembevételével kerüljön megépítésre, mert e szabály betartása nélkül bekötési engedélyt sem kaphat az ingatlantulajdonos.
Összegzésképpen tehát azt kell megállapítani, hogy a helyi rendelet az épített környezet védelmét és a környezetvédelem célját szolgálja, de fontos érdek az is, hogy a rendelet segítse a jelenlegi I. és II. ütemre bontott, de az igény szerinti együttes közműberuházást, oly módon, hogy a helyi rendelet (lehetőség szerint) 12 m szélességű kiszolgáló út távlatokban való megépítése mellett egy további szabály beiktatásával segítse a közműberuházást. Ezáltal a lakossági kezdeményezéssel és költségviseléssel tervezett teljes víz- és csatornanyomvonal már a jelenlegi adott útszélességben is elhelyezhető lenne.
A vizsgálat feltárta, hogy a panaszos közműtársulás az önkormányzathoz az első beadványt 2002. február 16-án nyújtotta be, melyre a kikötéseket előíró építésügyi hatósági hozzájárulást 2004. szeptember 9-i keltezéssel – 30 hónap elteltével – adta ki az önkormányzat. A szakhatósági döntés jelentős késedelme hátráltatta a vízjogi hatóság döntését, és ezáltal akadályozta a jogorvoslatoz való jog érvényesítését.
Az Európai Unióhoz történő csatlakozásunkat szabályozó 2004. évi XXX. törvénynek a környezetvédelmet rendező fejezete szerint a települési szennyvíz kezelésére vonatkozó előírásokat Magyarországon fokozatosan, de legkésőbb 2015. december 31-ig kell teljes körűen alkalmazni. A települési szennyvíz kezeléséről szóló 91/271/EGK irányelv kihirdetésére több hazai jogszabályban sor került, elsősorban a vízgazdálkodásról szóló 1995. évi LVII. törvényben, illetve az ez alapján megalkotásra kerülő alacsonyabb szintű jogszabályokban. Az irányelv célja a környezet megóvása a szennyvízkibocsátások káros hatásaitól. A környezetvédelem, mint a különböző jogágak találkozási pontjain elhelyezkedő komplex intézmény, a jogi szabályozás nézőpontjából is számos jogterületet érint, beleértve a magánjogi, a közjogi, s ez utóbbin belül a közigazgatási jogi hivatkozásokat is. A komplexitás azonban nemcsak a jogrendszer szintjén, az egyes jogágak keresztmetszetében jelentkezik, hanem a jogi szabályozási kérdések és a jogon kívüli, elsősorban gazdasági-pénzügyi jellegű intézmények összefüggésének, illetve kapcsolatrendszerének keresztmetszetében is. 
A környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. évi LIII. törvény a környezet megőrzését, az ember és környezete harmonikus kapcsolatának kialakítását, környezeti elemeinek és folyamatainak védelmét, s egyben a környezetet megőrző fejlődés biztosítását mondja ki. Alapelvi igénnyel deklarálja a törvény a megelőzés elvét, a környezet terhelésének és szennyezésének csökkentését, a károsodott környezet helyreállításának szükségességét, az emberi egészség védelmét, a természeti erőforrásokkal való takarékos és környezetkímélő gazdálkodás kötelezettségét. A környezeti elemek hosszú távú hasznosíthatóságának megóvása, az erőforrások megújuló képességének megőrzése, a természetes környezeti folyamatok zavartalan működése érdekében meghatározza azon feltételeket, amelyek megvalósításának segítségével az alapvető célok elérhetővé válnak, és egyben biztosítja a lakosság részvételét, a környezet védelmét szolgáló közigazgatási eszközök kialakítását.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló törvény 1993. évi LIX. törvény 25. §-a értelmében, ha az országgyűlési biztos álláspontja szerint az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság valamely jogszabály rendelkezésére vezethető vissza, a visszásság jövőbeni elkerülése érdekében javasolhatja a jogalkotásra, illetve az állami irányítás egyéb jogi eszköze kiadására jogosult szervnél a jogszabály (állami irányítás egyéb jogi eszköze) módosítását. 
Rámutatok, hogy az önkormányzati törvény már megalkotásakor célul tűzte ki azt, mely szerint az egészséges ivóvíz ellátásának biztosításáról minden községben legkésőbb az 1990. évben megválasztott helyi önkormányzati képviselő-testület megbízatásának a lejártáig kell gondoskodni. Az Ötv. 112. §-ához fűzött kommentár az alábbiakat tartalmazza:
„A törvény voltaképpen elsősorban a Kormány kötelezettségét írta itt elő, s megvalósítására a Kormány külön programot dolgozott ki. A programot teljesítették az első önkormányzati ciklus végéig."
Ezen elvnek Soroksár Molnár-sziget közigazgatási területén is érvényesülni kell, még akkor is, ha a településrész kiépítésekor az ingatlantulajdonosok még nem jelentkezhettek igényükkel. Az engedéllyel épült épületek tulajdonosai nem kerülhetnek hátrányosabb helyzetbe, mivel a törvény szellemének és elhatározásának folyamatosan érvényesülnie kell.
Az ország számtalan településén található teljes közművekkel rendelkező 6 méter szélességű vagy ehhez közelítő paraméterű út. A Molnár-sziget vonatkozásában sem arról van szó, hogy egy beépítetlen terület telekalakítása és úthálózat tervezése most kezdődik, hanem már nagyrészt beépült, telekalakítási előzményekkel rendezett területen merült fel a közműberuházás igénye. Ha minden helyi szabályozás útszélesítés függvényében engedné a közműfejlesztést, úgy a környezetvédelmi program országos meghiúsulásával állnánk szemben. Fontos megtalálni azt a szabályozási elvet, amely a távlati célok megvalósítása mellett, engedi az aktuális közműberuházást is, különös figyelemmel a közösség jelentős költség, illetve közteher viselésére.
A 6/1998. (III. 11.) AB határozat az Alkotmánybíróság rámutatott arra, hogy: „A "tisztességes eljárás" (fair trial) követelménye nem egyszerűen egy a bíróságnak és az eljárásnak itt megkövetelt tulajdonságai közül (ti. mint "igazságos tárgyalás"), hanem az idézett alkotmányi rendelkezésben foglalt követelményeken túl – különösen a büntetőjogra és -eljárásra vonatkozóan – az 57. § többi garanciájának teljesedését is átfogja. Sőt, az Egyezségokmánynak és az Emberi Jogok Európai Egyezményének – az Alkotmány 57. §-a tartalmához és szerkezetéhez mintát adó – eljárási garanciákat tartalmazó cikkei általában elfogadott értelmezése szerint a fair trial olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet csupán megítélni. Ezért egyes részletek hiánya ellenére éppúgy, mint az összes részletszabály betartása dacára lehet az eljárás "méltánytalan" vagy "igazságtalan", avagy "nem tisztességes”. Természetesen különbözik egy adott eljárás fair voltának megítélése az abban az ügyben döntő nemzetközi bizottságok vagy bíróság eljárásában a magyar Alkotmánybíróság lehetőségeitől, amely elvont normakontrollt végez. Ez utóbbiban csupán a tisztességes eljárás megkövetelte általános ismérvek megállapítására van lehetőség.
A vizsgálat során megállapítottam, hogy Budapest Főváros XXIII. kerület Soroksár Önkormányzata a Helyi Építési Szabályzat és Szabályozási Tervben történt meghatározással, valamint a jelentősen elhúzódó ügyintézéssel az Alkotmányban deklarált egészséges környezethez, az itt élő vagy üdülési céllal tartózkodó állampolgárok lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészségéhez, a jogorvoslathoz, valamint a tisztességes eljáráshoz fűződő joggal összefüggésben visszásságot okozott. Alapvető cél lenne a településrész egészséges vezetékes ivóvízellátásának és szennyvízelvezetésének mielőbbi megvalósítása, ezzel is érvényesítve a jogegyenlőség alkotmányos elvét, olyan intézkedések megtételével, mely a fennálló esélyegyenlőtlenséget mielőbb feloldja a Molnár-szigeten érintett nagy számú közösség és Soroksár más településrészén élő állampolgárok között.

Jogalkotási javaslat
Az 1993. évi LIX. törvény 25. §-a alapján felkérem Budapest Főváros XXIII. kerület Soroksár Önkormányzatát, hogy tekintse át a Helyi Építési Szabályzatát és Szabályozási Tervét, és az alkotmányos szabályoknak megfelelően további szabály beépítésével tegye lehetővé, hogy  lehetőség szerint a 12 méter szélességű kiszolgáló út teljes megépítése előtt a gázberuházáson túl a víz- és szennyvíz-közműberuházás a jelenlegi szélességű kiszolgáló úttestben is elhelyezhető legyen, azzal a kikötéssel, hogy a bekötővezeték vége (vízmérő, akna, tisztítás ellenőrző akna stb.) a szabályozási vonal figyelembevételével kerüljön megépítésre, mert e szabály betartása nélkül bekötési engedély nem adható.
A plusz szabály beépítésén túl a 12 m szélességű kiszolgáló út az esetleges bontással érintett új építésű ingatlan további teljes fennmaradását is lehetővé teszi, figyelemmel az országos településrendezési és építési követelményekről szóló 253/1997. (XII. 20.) Korm. rendelet 26. § (2) bekezdés 5. pontjára (kiszolgáló út esetén 12 m).
Felhívom a Közép-Duna-völgyi Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Felügyelőség Igazgatójának figyelmét, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló törvény 1993. évi LIX. törvény 18. § (10) bekezdése értelmében, ha az országgyűlési biztos adatot (felvilágosítást, magyarázatot stb.) kér, a megkeresésnek – ha e törvény másként nem rendelkezik – a megkeresett szerv az országgyűlési biztos által megállapított határidőn belül, amely 15 napnál rövidebb nem lehet, köteles eleget tenni. Rámutatok arra, hogy a 2004. október 27-én kelt megkeresésemben a válaszadásra 30 napos határidőt jelöltem meg.
A vizsgálati jelentést a jogalkotással és figyelemfelhívással érintetteken túl megküldöm a Fővárosi Vízművek Rt. Vezérigazgatójának és a Fővárosi Csatornázási Művek Rt. Vezérigazgatójának azzal, hogy feladatkörük szerint mindenben segítsék a közműberuházás mielőbbi megvalósítását, és szakvéleményükkel támogassák a helyi szabályozás módosításában az önkormányzatot.
Kérem Budapest Főváros XXIII. kerület Soroksár Önkormányzat Képviselő-testületét, hogy a jogalkotási javaslattal kapcsolatos álláspontjukról és a megtett intézkedésről 60 napon belül értesíteni szíveskedjen. 
A válaszadásra nyitvaálló határidőt az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló törvény 1993. évi LIX. törvény 25. §.-a állapítja meg. Amennyiben egy soron következő közeli képviselő-testületi ülés napirendjén azonban azt szerepeltetni kívánják, úgy a mielőbbi, tehát a fenti határidőnél sokkal rövidebb határidőben való válaszadást és intézkedést köszönettel veszem.

Budapest, 2005. május 4.

Lenkovics Barnabás sk.