Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 5118/2004. sz. ügyben

Előadó: Tomolák Katalin
Az eljárás megindítása
A panaszos hivatalunkhoz intézett beadványában előadta, hogy Szentdomonkos Község Képviselő-testülete – hosszas illetékességi vita után – 2004. február 13-án kelt, 7/2004. (II. 11.) számú határozatával visszamenőleg 2002 novemberétől 2003. március 31-ig terjedő időszakra megállapította részére a rendszeres gyermekvédelmi támogatást. 2003. március 31. napjától – tekintettel arra, hogy családjában az egy főre jutó jövedelem meghaladta a törvényben előírt értékhatárt – a folyósítást megszüntették. A beadványban foglaltak szerint a panaszos 2003 júniusában értesítette az önkormányzatot, hogy élettársa munkaviszonya időközben megszűnt, így a 2003. márciusi 31-i állapothoz képest a család ismét jogosult a támogatásra. A képviselő-testület azonban nem vette figyelembe a panaszos bejelentését, és a rendszeres gyermekvédelmi támogatás folyósítását csak 2004. március 1-jétől állapította meg újra.
A panasz alapján felmerült az Alkotmányban rögzített demokratikus jogállamiságból eredő jogbiztonsághoz, ezen belül a tisztességes eljáráshoz, valamint az ifjúság létbiztonságához fűződő jog sérelmének gyanúja, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazásom alapján vizsgálatot indítottam.
Az ügyben eljárásra illetékes Tarnalelesz, Szentdomonkos és Fedémes Községek körjegyzőjétől a panasszal kapcsolatban tájékoztatást kértem, egyidejűleg bekértem a keletkezett dokumentumok másolatát, és azokat áttanulmányoztam.

Megállapított tényállás
Tarnalelesz, Szentdomonkos és Fedémes községek körjegyzőjének tájékoztatása, valamint a rendelkezésemre álló dokumentumok szerint a panaszos 2002. november 8-án rendszeres gyermekvédelmi támogatás megállapítása iránt nyújtott be kérelmet Szentdomonkos Község Önkormányzatához. Szentdomonkos Község Képviselő-testülete (a továbbiakban: képviselő-testület) a panaszos kérelmét a 12/2003. (II. 19.) számú, 2003. február 19-én kelt határozatával – illetékesség hiányában – elutasította, az ügyben keletkezett iratokat pedig további intézkedések megtétele végett áttette a Budapest XIX. kerületi Polgármesteri Hivatalhoz. A képviselő-testület döntését azzal indokolta, hogy a panaszos elköltözött a községből, és életvitelszerűen Budapest XIX. kerületében tartózkodik.
Az áttételt követően a Budapest XIX. kerületi Önkormányzat az ügyben szintén megállapította illetékessége hiányát, és az iratokat visszaküldte Szentdomonkos Község Önkormányzatához. A képviselő-testület a 23/2003. (V. 14.) számú, 2003. május 14-én kelt határozatával a panaszos kérelmét ismét elutasította. Egyrészt, mert a panaszos életvitelszerűen Budapesten él, másrészt, mert a család – jövedelmi viszonyai alapján – nem jogosult a rendszeres gyermekvédelmi támogatásra.
A panaszos a döntés ellen törvényességi kérelmet nyújtott be a Heves Megyei Főügyészséghez, (továbbiakban: főügyészség) melyben sérelmezte, hogy illetékessége hiányára hivatkozva egyik önkormányzat sem foglalkozik érdemben segélykérelmével.
A főügyészség a képviselő-testület 23/2003. (V. 14.) számú, 2003. május 14-én kelt határozata ellen óvást nyújtott be, tekintettel arra, hogy a panaszos segélykérelme ügyében érintett két önkormányzat nem kísérelte meg a közöttük fennálló illetékességi vita eldöntését, illetve nem kezdeményezték a felettes szervnél az eljáró hatóság kijelölését.
A képviselő-testület – a főügyészség óvása alapján – a panaszos által kifogásolt döntését hatályon kívül helyezte, és az ügyben keletkezett valamennyi iratot ismételten áttette a Budapest XIX. kerületi Önkormányzathoz.
Ezen határozatot megelőzően a panaszos – 2003. augusztus 6-én kelt levelében – arról értesítette az önkormányzatot, hogy élettársa munkaviszonya megszűnt, így a család egy főre jutó jövedelme már nem haladja meg a jogszabályban előírt értékhatárt.
A két önkormányzat közötti illetékességi vitát végül a Fővárosi Közigazgatási Hivatal vezetőjének felkérésére az Egészségügyi, Szociális és Családügyi Minisztérium 50832-1/2003-0014GYF. számú határozatával döntötte el, mely szerint a panaszos kérelmének elbírálására a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény 124. § (1) bekezdése értelmében Szentdomonkos Község Képviselő-testülete illetékes.
A képviselő-testület ezek után a 7/2004. (II. 11.) számú, 2004. február 11-én kelt határozatával visszamenőleg 2002. november 1-jétől 2003. március 31-ig a panaszos gyermeke részére megállapította a rendszeres gyermekvédelmi támogatás folyósítását. Március 31-től azonban a folyósítást megszüntette, hivatkozva a Budapest, XIX. kerületi Önkormányzat által 2003. március 18-án készült környezettanulmányra, mely szerint mind a panaszos, mind az élettársa rendelkezett munkaviszonyból származó jövedelemmel, a család egy főre jutó jövedelme meghaladta a törvényben előírt értékhatárt. A rendelkezésemre álló iratokból nem volt megállapítható, hogy a képviselő-testület vizsgálta-e vagy sem a panaszos 2003. augusztus 6-án kelt bejelentését, mely szerint élettársa munkaviszonya megszűnt. A körjegyző erre vonatkozóan úgy tájékoztatott, hogy a panaszos levélben közölte ugyan, hogy élettársa munkaviszonya megszűnt, de „a munkanélküli járadék mértékéről – feltételezhetően szándékosan – nem nyilatkozott a beadványában”
2004. március 1. napjától a képviselő-testület 17/2004. (III. 31.) számú, 2004. március 31-én kelt határozata alapján a panaszos ismét részesül rendszeres gyermekvédelmi támogatásban.

Érintett alkotmányos jogok
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
16. § A Magyar Köztársaság különös gondot fordít az ifjúság létbiztonságára, oktatására és nevelésére, védelmezi az ifjúság érdekeit.

A vizsgálat megállapításai
A beadványban foglaltak vizsgálata során megállapítottam, hogy a képviselő-testület a 7/2004. (II. 11.) számú határozatában egy 2003. március 18-án készült környezettanulmányra alapozva – 2003. március 31. napjától – úgy szüntette meg a panaszos gyermeke részére megállapított rendszeres gyermekvédelmi támogatás folyósítását, hogy eljárása során nem vizsgálata a panaszos 2003. augusztus 6-án kelt azon bejelentését, miszerint élettársa munkaviszonya megszűnt. A határozat azt sem tartalmazta, hogy felszólították volna a panaszost élettársa megváltozott jövedelmi viszonyának (pld.: munkanélküli járadék összegének) igazolására. Ezzel szemben a körjegyző hivatalomnak írt tájékoztatásában említést tett a panaszos szóban forgó bejelentéséről. Azt feltételezte, hogy a panaszos „szándékosan” nem nyilatkozott élettársa munkanélküli járadékának mértékéről.
A képviselő-testület akkor járt volna el helyesen, ha említett határozatában igazoltan felszólította volna a panaszost annak igazolására, hogy élettársa munkaviszonyának megszűnését követően milyen jövedelemmel rendelkezett. A képviselő-testület csak akkor szüntethette volna meg a támogatás további folyósítását, ha a panaszos a felszólításnak nem tesz eleget, illetve, ha az általa benyújtott igazolás alapján azt állapította volna meg, hogy a család egy főre jutó jövedelme meghaladja a jogszabályban előírt értékhatárt.
A képviselő-testület tehát azzal, hogy a panaszos 2003. augusztus 6-án kelt bejelentését figyelmen kívül hagyva döntött a rendszeres gyermekvédelmi támogatás folyósításának megszüntetéséről, mind a demokratikus jogállamiságból eredő jogbiztonsággal, ezen belül is a tisztességes eljáráshoz, mind az ifjúság létbiztonságához fűződő joggal összefüggésben visszásságot okozott.
A feltárt alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságokra tekintettel az Obtv. 21. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazásom alapján Tarnalelesz,. Szentdomonkos és Fedémes Község körjegyzője útján Szentdomonkos Község Képviselő-testületénél kezdeményezem: hogy a jövőben az ügyfél kérelmét a beadványában foglaltak teljes egészét figyelembe véve, a tényállás kellő tisztázását követően hozza meg érdemi határozatát.
Az ügyben felmerült illetékességi vita miatt nem mellőzhetem a vonatkozó jogszabályok felülvizsgálatát sem. Abból indultam ki, hogy a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló 1992. évi LXVI. törvény 5. § (2) bekezdése értelmében a polgár lakóhelye „annak a lakásnak a címe, amelyben a polgár él.”, vagyis ahol életvitelszerűen tartózkodik. A Gyvt. az általános illetékesség szabályozásánál is lakóhelyet említ. Vagyis „Az eljárásra annak a települési önkormányzatnak a képviselő-testülete, jegyzője vagy az a gyámhivatal (a továbbiakban: eljáró szerv) illetékes, amelynek területén a) a gyermek szülői felügyeletet gyakorló szülőjének, gyámjának, b) az ügyei vitelében akadályozott, illetőleg cselekvőképességet érintő gondnokság alatt álló személynek, c) ideiglenes gondnokrendeléssel, zárgondnok kirendelésével, valamint gondnokság alá helyezési eljárással érintett személynek a lakóhelye van.
Ugyanezen szakasz (4) bekezdése már bejelentett lakóhelyet említ, ebből következően tehát az illetékességet, nem a polgár azon lakóhelye alapozza meg, ahol életvitelszerűen él, hanem ahová be van jelentve. Bejelentett lakóhelye minden állampolgárnak csak egy lehet, de nem törvényszerű, hogy ott életvitelszerűen éljen, tartózkodjon.
A panaszos kérelmének elbírálásakor Szentdomonkos-Község Képviselő-testülete a vonatkozó jogszabályokat úgy értelmezte, hogy illetékességét nem a panaszos állandó bejelentett lakóhelye, hanem annak a lakásnak a címe alapozza meg, ahol a panaszos életvitelszerűen él. Az eljárás a bejelentett lakcím szerinti és a tényleges tartózkodási hely szerinti önkormányzatok közötti illetékességi vita miatt elhúzódott.
Tapasztalatom szerint az illetékesség eldöntésének kérdésében a közigazgatási szervek gyakorlatában nem egységes a jogértelmezés. A hatályos jogszabályok eltérő értelmezése és alkalmazása a jogállamiságból eredő jogbiztonsággal összefüggésben visszásságot okoz. Az egységes jogértelmezés és jogalkalmazás értelmében az Obtv. 25. § -ában kapott felhatalmazásom alapján az Ifjúsági, Családügyi, Szociális és Esélyegyenlőségi miniszternek javaslom, hogy fontolja meg a Gyvt. 124. § (1) bekezdése kiegészítésének kezdeményezését úgy, hogy a (4) bekezdésben foglaltakkal megegyezően az illetékesség alapja a bejelentett lakóhely legyen. 

Budapest, 2005. április 12.

Takács Albert sk.

Melléklet: Az ügy jogszabályi háttere:
1997. évi XXXI. törvény a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról (Gyvt.)
124. § (1) Az eljárásra annak a települési önkormányzatnak a képviselő-testülete, jegyzője vagy az a gyámhivatal (a továbbiakban: eljáró szerv) illetékes, amelynek területén a) a gyermek szülői felügyeletet gyakorló szülőjének, gyámjának, b) az ügyei vitelében akadályozott, illetőleg cselekvőképességet érintő gondnokság alatt álló személynek, c) ideiglenes gondnokrendeléssel, zárgondnok kirendelésével, valamint gondnokság alá helyezési eljárással érintett személynek a lakóhelye van.
(2) Ha a szülői felügyeletet együttesen gyakorló szülők bejelentett lakása különböző illetékességi területen található, az eljáró szerv illetékességét a gyermek bejelentett lakóhelye határozza meg. Ha a gyermek bejelentett lakóhelye egyik szülőjének lakóhelyével sem azonos, az a szerv jár el, amelynek területén az anya lakóhelye található.
(3) Lakóhely hiányában - az (1) és (2) bekezdésben foglaltak szerint - az eljáró szerv illetékességét a tartózkodási hely határozza meg.
(4) Belföldi bejelentett lakóhely hiányában, vagy ha a tartózkodási hely ismeretlen, az eljáró szerv illetékességét az utolsó ismert hazai lakóhely határozza meg, ennek hiányában az eljárásra a fővárosi főjegyző illetékes.

1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól 
6. § (1) Ha jogszabály másként nem rendelkezik, az eljárásra illetékes a) az a közigazgatási szerv, amelynek területén az ügyfél állandó vagy ideiglenes lakóhelye (székhelye, telephelye) van;

1992. évi LXVI. törvény a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról
5. § E törvény alkalmazása során: 
(1) A polgár természetes személyazonosító adatai: családi és utóneve(i), nők esetében leánykori családi és utóneve(i) (a továbbiakban együtt: név); neme; születési helye és ideje; anyja leánykori családi és utóneve(i) (a továbbiakban: anyja neve).
(2) A polgár lakóhelye: annak a lakásnak a címe, amelyben a polgár él. A lakcímbejelentés szempontjából lakásnak tekintendő az az egy vagy több lakóhelyiségből álló épület vagy épületrész, amelyet a polgár otthonául használ, továbbá az a helyiség, ahol valaki szükségből lakik, vagy - amennyiben más lakása nincs - megszáll.
(3) A polgár tartózkodási helye: annak a lakásnak a címe, ahol - lakóhelye végleges elhagyásának szándéka nélkül - három hónapnál hosszabb ideig tartózkodik.
(4) A polgár lakcím adata: bejelentett lakóhelyének, illetve tartózkodási helyének címe (a továbbiakban együtt: lakcím)