Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 3355/2004. számú ügyben

Előadó: dr. Borza Bea
Az eljárás megindulása
Ez év tavaszán az Egészségügyi, Szociális és Családügyi Minisztérium politikai államtitkára azzal a – tájékoztatással egybekötött – kéréssel fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, hogy az „ISKOLATÁSKA: nehéz-e könnyűvé tenni?” címmel zajlott konferencia pedagógus és orvos résztvevői sürgetik az iskolás gyerekek fizikai terheit könnyítő mielőbbi változtatásokat, melyekhez a biztos közreműködése elengedhetetlen.
A megoldáskeresés érdekében az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16.§ (1) és 17.§ (1) bekezdése alapján vizsgálatot indítottam, mert felmerült az Alkotmányban deklarált gyermeki jogok sérelmének gyanúja.
Figyelemmel arra, hogy az iskolás gyermekek „elnehezült” gondjai a szaktárca hatékony fellépését is igényli, a helyzet megoldása, illetve a lehetőségek felvázolásának érdekében megkerestem az oktatási minisztert.

Érintett alkotmányos jogok
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
Az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettsége az ifjúság tekintetében
16. § A Magyar Köztársaság különös gondot fordít az ifjúság létbiztonságára, oktatására és nevelésére, védelmezi az ifjúság érdekeit.
A gyermeki jogok
67. § (1) A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.

Egyéb jogszabályok
1997. évi CLIV. törvény az egészségügyről
1993. évi LXXIX. törvény a közoktatásról
23/2004. (VIII. 27.) OM rendelet a tankönyvvé nyilvánítás, a tankönyvtámogatás, valamint az iskolai tankönyvellátás rendjéről

A megállapított tényállás
Az Országos Gyermekegészségügyi Intézet főigazgatója kezdeményezésére, az Egészségügyi Minisztérium politikai államtitkára által az országgyűlési biztoshoz eljuttatott dokumentumok, valamint az oktatási miniszter állásfoglalása alapján a következő tények rögzíthetők.
Ez év áprilisában a gyermekegészségügy, illetve az alapoktatás képviselői, orvosok, egészségügyi szakemberek, pedagógusok szakmai tanácskozást tartottak annak érdekében, hogy a kisiskolásokat terhelő iskolatáska súlya olyan elviselhető mértékre csökkenhessen, mely nem okoz egészségkárosodást a gyermekek szervezetében. Mivel az oktatási programok, a különböző tantervek számos tankönyvet, segédeszközt, illetve egyéb felszerelést tesznek nélkülözhetetlenné egy-egy tanítási napon, mindezen taneszközök rendelkezésre állítása a gyerekek számára egyet jelent a napi cipeléssel. Az egészségügyi szakemberek álláspontja szerint ezt a folyamatot a lehető legrövidebb időn belül nemcsak megállítani, hanem visszafordítani szükséges.
A konferencia résztvevői az oktatási miniszternek címzett levelükben hangsúlyozták a gyermekkori gerinc- és ízületi megbetegedések gyakori előfordulását, következményeit, a maradandó egészségkárosodás kihatásait a jövő generáció életminőségére. Ugyancsak e levélben hívták fel a szakemberek az oktatási miniszter figyelmét, arra is, hogy mivel Magyarország elsőként csatlakozott az ENSZ által „A Csont és Ízület évtizede” (2000-2010) címmel meghirdetett mozgalomhoz, tarthatatlan, hogy 20 kg súlyú gyerekek 4-5, 25-35 kg-os gyerekek 6-8, 35-45 kg-os diákok akár 8-12 kg súlyú táskákat cipeljenek a felnőtt társadalom szeme láttára. Mindezen túl sem az egészségügyi, sem pedig a pedagógus szakma nem tűr további halasztást a kérdés átfogó és végleges rendezése tekintetében. Az egészségügyi tárca szakembere által közzé tett álláspont szerint, mivel e tárgyban nincs kötelező hazai előírás, a szakirodalom alapján az osztrák és a német szabvány szerint az iskolatáska súlya nem haladhatja meg a gyermek testsúlyának 10-12%-át. Ez alapján az Egészségügyi, Szociális és Családügyi Minisztérium jelenleg a testsúly 1/10-ét tartja elfogadhatónak.
A vizsgálat során ugyancsak feltett biztosi kérdésekre az oktatási miniszter részletesen kifejtette, hogy a jelenség nem ismeretlen a tárca szakemberei előtt. Az iskolatáskák súlyának növekedése nem csak hazánkban, hanem az Unió többi tagállamában is időről időre felmerülő probléma, kielégítő megoldás tulajdonképpen nincs, központi szabályozás híján a megoldások is különbözőek. Van, ahol végső soron egyáltalán nem viszik a könyveket haza a kisdiákok, és a házi feladatokat is az iskolában oldják meg, ezért késő délutánig tart a tanítási idő. Másutt a törzsanyagot nyomtatott formában kapják meg a gyerekek, a többi tananyag CD-n tárolva „utazik”. Egyes esetekben a tananyagot választják szét, ha arra alkalmas a tankönyv, illetve a tantárgy. Több tagállamban létezik központi súlyhatár, noha ez csak annyiban releváns, ha a könyvek mennyisége is meghatározható, hiszen az alsó tagozatban többféle könyv, munkafüzet, egyéb segédeszköz is elkel naponta. Végső soron tehát az egyre gyarapodó tanszer, tankönyv mennyisége csakugyan olyan problémát jelent, mely elodázhatatlan és hatékony megoldást kíván. Ezért – szól a beszámoló – az oktatási, és az egészségügyi tárca a Nemzeti Tankönyvkiadóval együtt egy, az iskolatáska súlyával kapcsolatos intézkedési terv kiadását tervezi, mely ez idő szerint folyamatban van.
A miniszter utalt arra is, hogy közoktatási törvény kimondja, a pedagógusnak jogában áll a tankönyvek megválasztása a helyi tanterv alapján. A pedagógus szakmai önállósága körébe tartozó választási szabadság azonban nem járhat együtt azzal, hogy a döntés nyomán a tanuló egészségi állapota kerüljön veszélybe. Az oktatási miniszter rendelete az iskolai tankönyvellátás rendjével kapcsolatosan kötelezettségévé teszi az iskoláknak azt, hogy a tankönyvrendelés végleges elkészítése előtt azt a szülők megismerjék, megteremtve ezzel annak a lehetőségét, hogy például kisebb tömegű tankönyveket válasszon az iskola. Magyar Bálint kitért arra is, hogy a jövőben a tankönyvvé nyilvánítási eljárásban azt is vizsgálni kell, megfelelő-e a könyv mérete, súlya, a felhasznált papír minősége, tartóssága. Az eljárás szigorítása biztosíthatja a jövőben a tankönyvek súlyának csökkenését.
Ami tehát a probléma normatív megközelítését illeti, mind a közoktatási törvény, mind pedig a 23/2004. (VIII. 27.) OM rendelet a tankönyvvé nyilvánítás, a tankönyvtámogatás valamint az iskolai tankönyvellátás rendjéről tartalmaz olyan szabályokat, mely e jelentés alapjául szolgáló jelenség orvoslásában jelenthet némi előre lépést.
Ezzel együtt természetesen a prevenció elkerülhetetlen a kisdiákok egészségnevelése, testnevelése terén is. Ezért kifejezetten a gerinc-elváltozások megelőzése ugyancsak szükséges a törvényes kereteken belül is.

A vizsgálat megállapításai
I. Az Alkotmány felhívott 16.§-a állami kötelezettséget állapít meg az ifjúság létbiztonsága, oktatása és nevelése, valamint érdekeinek védelme tekintetében. Ez a rendelkezés önmagában alanyi jogot ugyan nem tartalmaz konkrét szolgáltatás igénybevételére, ugyanakkor a jogalkotó számára széles mozgásteret biztosít a kötelezettségek végrehajtására, mint például támogatási formák, intézmények létrehozatala. E kötelezettség teljesítése során a jogalkotót az alkotmányos alapelvek és az ifjúságot megillető alapjogok követelményeinek szem előtt tartása, e jogok tisztelete köti.
A gyermeknek az a joga, hogy az állam részéről a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemben és gondoskodásban részesüljön az állam alkotmányos kötelességét alapozza meg a gyermek fejlődésének védelmére. Az államnak ez a kötelessége alkotmányos alapot nyújt arra, hogy a törvényhozó a gyermekek alapjoggyakorlását korlátozza, azonban arra is, hogy a megvalósulás érdekében olyan jogi hátteret biztosítson, mely felhívható az alapjog érvényesülésének vizsgálatakor.
Az Alkotmánybíróság a 995/B/1990. AB határozatában hangsúlyozta, hogy „a gyermek ember, akit minden olyan alkotmányos alapvető jog megillet, mint mindenki mást, de ahhoz, hogy a jogok teljességével képes legyen élni, biztosítani kell számára az életkorának megfelelő minden feltételt a felnőtté válásához.”. Ez az a mindenek fölött álló jog, mely megszabja az állam, a társadalom és a szülő kötelezettségének határát, biztosítva, hogy a felnőtt társadalom jogai a gyermekek érdekében akár korlátozást is szenvedhetnek.
Ezeket az alkotmányos érveket látszik tágítani az a kötelezettség vállalás, mely alapjogokat is érintő nemzetközi szerződésekben artikulálódva ugyancsak felhívhatóvá tette, s ezzel nemzetek felettivé a gyerekek jogainak elismerését, illetve mindazon alkotmányos jogokat, melyek érvényesüléséért különös gondosságot várhat a felnőtt társadalomtól. Így például az Európai Közösség létrehozásáról szóló szerződés noha nem szól kifejezetten a gyermeki jogokról – azt a belső jog primátusaként kezeli – ám a 152. cikkben az emberi egészségvédelem magas szintjének biztosítását reméli a tagállamoktól, valamennyi közösségi politika és tevékenység meghatározása és végrehajtása során.
E tekintetben a legmarkánsabb a Gyermekek jogairól szóló 1989. november 20-án kelt New Yorki Egyezmény (kihirdetve: 1991. évi LXIV. törvénnyel) 3. cikke 2. pontja, mely rögzíti, hogy az Egyezményben részes államok kötelezik magukat arra, hogy a gyermek számára, figyelembe véve szülei, gyámjai és az érte törvényesen felelős más személyek jogait és kötelességeit, biztosítják a jólétéhez szükséges védelmet és gondozást, e célból meghozzák a szükséges törvényhozási és közigazgatási intézkedéseket. Ugyancsak ez a dokumentum tartalmazza azt is, hogy a részes államok elismerik a gyermeknek a lehető legjobb egészségi állapothoz való jogát…(24. cikk), továbbá tartalmazza azt is, hogy a részes államok elismerik minden gyermeknek jogát olyan életszínvonalhoz, amely lehetővé teszi kellő testi, szellemi, lelki, erkölcsi és társadalmi fejlődését (27. cikk)
II. A fentebb kifejtettek egyértelműen rámutatnak arra a töretlen jogalkotói szándékra, mely szerint minden gyermekeket érintő kérdés arra az érdekre vezethető vissza, hogy – mivel a felnövekvő generáció jövője a jelenben körvonalazódik, ezzel objektív felelősséget teremt az állami és a civil szféra számára egyaránt, – egészséges felnőtt társadalommá váljon. Ezzel együtt értelmezhetőek a magyar közoktatási törvénynek azon szakaszai, melyek a szülőkre és a pedagógusokra egyaránt kötelezettséget jelentenek, ebből következően látens együttműködést a törvény preambulumában rögzítettek szerint.
A törvény alapján a szülő kötelessége különösen, hogy gondoskodjon gyermeke testi, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges feltételekről (14.§ (2) a. pont), illetve a pedagógus alapvető feladata a rábízott gyermekek, tanulók nevelése, tanítása. Ezzel összefüggésben kötelessége különösen, hogy nevelő és oktató tevékenysége keretében gondoskodjon a gyermek, tanuló testi épségének megóvásáról, erkölcsi védelméről, személyiségének fejlődéséről, továbbá az ismereteket tárgyilagosan és többoldalúan közvetítse. (19.§ (7) a. pont)
Alappal várható-e el a szülő kötelezettsége, ha a pedagógus ugyancsak feladatát végzi? Várható-e hosszú távú hathatós megoldás, átfogó, több területet érintő kérdésben akkor, ha a korszerű taneszközökről való gondoskodás kicsúszik a szakemberek kezéből? E kérdések alighanem sürgős megoldást igényelnek, ideértve az oktatási intézmények részéről is a gyors reagálást.
Összevetve a vonatkozó elméleti és jogszabályi hátteret, a gyermekek egészségét, testi épségét szándékoltan óvni rendelt morális kényszerrel, leszögezhető, hogy a gyermekek iskolatáskájának könnyítése ügyében a kisdiákok egészségét valóban csak egy komplex stratégia kidolgozása védheti meg. Figyelemmel ugyanakkor arra, hogy a szaktárca feladata a tankönyvvé nyilvánítás bírálati szempontjainak a kidolgozása, illetve az egyéb intézményi változtatások (iskola otthon) biztosítása – természetesen a fenntartókkal kialakított konszenzus létrejöttével –, illetve az ezekkel kapcsolatos más pedagógiai és egészségügyi szempontok összehangolása.
Mindebből következően megállapítom, hogy az a tény, hogy a kisdiákok iskolatáskájának összsúlya meghaladja a gyermek testtömegének 10-12%-át, olyan egészségügyi következmények előidézését jelenti, mellyel összefüggésben felmerül testi fejlődésének defektusa, ezzel az Alkotmányban deklarált gyermeki jogok sérelmének veszélye, mely alkotmányos visszásságot keletkeztet.
Figyelemmel azonban arra, hogy az oktatási tárca szakemberei – együttműködésben az egészségügyi szakmával, valamint a Nemzeti Tankönyvkiadóval – jelenleg is dolgoznak a további megoldásokon, valamint ígéretet tettek arra, hogy a tankönyvvé nyilvánítási eljárás során a bírálati szempontokat felülvizsgálva a technológiai (könyvészeti) paramétereket kiterjesztik a könyv méretezése, terjedelme, tömege, súlya, a papír minősége és tartóssága tekintetében jogalkotásra irányuló kezdeményezéssel nem élek.
Felhívom ugyanakkor az Oktatási Minisztert, hogy kísérje fokozott figyelemmel ezeket a vizsgálatokat, valamint támogatásával segítse elő az iskolafenntartók és nevelőtestületek e tárgykörben tett lépéseit, ideértve minden az iskolatáskák könnyítése érdekében születő ötletet, tervet, módszert, mely az ifjú nemzedék épségének megóvását szolgálja.
Kérem továbbá, hogy figyelemmel az ügy jelentőségére, határozottan lépjen fel annak érdekében, hogy legkésőbb a 2005/2006. tanév megkezdésekor valamennyi kisiskolás számára könnyebbé válhasson az iskolatáska.

Budapest, 2004. október 27.

Lenkovics Barnabás sk.