Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 2361/2004. számú ügyben

Előadó: dr. Sipos Beáta
A vizsgálat megindulása
A panaszos beadvánnyal fordult hivatalunkhoz, mivel sérelmezte, hogy a Józsefvárosi Önkormányzat elutasította a lakásfenntartási támogatás megállapítása iránti kérelmét. Kifogásolta, hogy a hatóság a jövedelmi viszonyai meghatározásakor a nyugellátása mellett figyelembe vette az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatal által megállapított és a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság által folyósított, kárpótlás címén kapott nyugdíjemelése összegét is.
Figyelemmel arra, hogy az ügyben felmerült az Alkotmányban deklarált szociális biztonsághoz fűződő jog sérelmének a gyanúja, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdésében foglalt felhatalmazás alapján vizsgálatot indítottam. 
Az eljárásom során megkerestem az érintett önkormányzat jegyzőjét, akitől tájékoztatást kértem az ügyben megtett intézkedésekről. Egyidejűleg kértem, hogy küldje meg számomra a keletkezett dokumentumok, valamint a vonatkozó helyi rendelet másolatát is. A panaszos részére folyósított összegekről tájékoztatást kértem a Nyugdíjfolyósító Igazgatóságtól.

Az érintett alkotmányos jogok
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam. 
17. § A Magyar Köztársaság a rászorulókról kiterjedt szociális intézkedésekkel gondoskodik.
70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak. (2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.

A megállapított tényállás
A panaszos 2004. február 27. napján nyújtott be lakásfenntartási támogatás iránti kérelmet a Polgármesteri Hivatal Szociális Osztályán. A kérelemhez csatolt iratokból megállapítást nyert, hogy a panaszos egyedülálló, 2004 január havi nyugellátásából származó jövedelme 47.506,-Ft-ot tesz ki, mely 41.780,-Ft összegű saját jogú nyugellátásból és 5726,-Ft összegű kárpótlás címén kapott kiegészítésből áll.
A polgármester 2004. március 1. napján kelt 04-3813/2004. számú határozatával elutasította a panaszos kérelmét hivatkozva arra, hogy nevezett havi jövedelme meghaladja a vonatkozó helyi rendeletben előírt összeget. A hivatkozott jogszabályi előírás az alábbiak szerint rendelkezik: „Lakásfenntartási támogatásra jogosult az az egyedül élő nyugdíjas, akinek havi jövedelme nem haladja meg az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 200 %-át.”
A panaszos a határozat ellen fellebbezést terjesztett elő, amelyet azonban hivatalomhoz nyújtott be. A fellebbezésnek minősülő beadványt április 9-én továbbítottuk az elbírálásra hatáskörrel rendelkező helyi önkormányzathoz. A polgármester 2004. április 8-án kelt határozatában értesítette a panaszost arról, hogy a fellebbezés elbírálásához szükséges határidőt 15 nappal meghosszabbították, és a képviselő-testületi ülés várható időpontja 2004 májusa lesz. A képviselő-testület, mint másodfokú hatóság a fellebbezést 2004. május 6. napján tartott ülésén bírálta el. A testület a 04-3813/5/2004. számú határozatában az első fokú határozatot helyben hagyta. A határozat indokolási részében kitért arra, hogy a panaszos havi jövedelmét a 41.780,-Ft saját jogú nyugellátása és a 5726,-Ft kárpótlás címén kapott kiegészítése teszi ki. A panaszos a fellebbezésében arra hivatkozott, hogy a kárpótlás címén kapott kiegészítés nem tekinthető jövedelemnek, így az adott ellátásra jogosult.
A határozat indokolási részében a hatóság kitért arra, hogy a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény (a továbbiakban: Szt.) 4. § (1) bekezdése a) pontja határozza meg a jövedelem fogalmát, valamint azt is tételesen felsorolja, hogy mi nem minősül jövedelemnek. Tekintettel arra, hogy a hivatkozott jogszabályi rendelkezés a kárpótlás címén kapott pénzellátás fogalmát nem tartalmazza kivételként, ezért azt jövedelemként kell figyelembe venni. Mivel így a panaszos havi jövedelmének összege meghaladta a helyi rendeletben előírt mértéket - az öregségi nyugdíjminimum 200%-át, mely 2004-ben 46.400,-Ft -, ezért a testület elutasította a panaszos fellebbezését.

A vizsgálat megállapításai
A hatósági határozatokat vizsgálva megállapítottam, az önkormányzat mind első, mind másodfokon helyesen hivatkozott arra, hogy nem tudja megállapítani a lakásfenntartási támogatást, mivel a panaszos jövedelme meghaladja a vonatkozó jogszabályban előírt mértéket. A helyi rendelet előírja, hogy a támogatásra való jogosultság feltételei között vizsgálni kell a kérelmező jövedelmi viszonyait. Az említett jogszabály feltételként határozza meg, hogy az egy háztartásban élő személyek egy főre jutó jövedelme nem haladhatja meg az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 150 %-át, egyedül élő esetén a 200 %-át. (35/1996. (VI.25.) önk. rendelet 27. § (1) bek. b.) pont) A vonatkozó helyi rendeletet a testület 2004 április 1-jei hatállyal módosította akként, hogy a lakásfenntartási támogatásra való jogosultság feltételeit úgy határozta meg, hogy e támogatásra az a személy jogosult, akinek a háztartásában az egy főre jutó havi jövedelem nem haladja meg az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 200 %-át. (ld. 27. § (1) bek. a.) pont)
A helyi rendelet szerint a jövedelemszámításnál irányadó időszak, a kérelem benyújtását megelőzően a havonta mérhető jövedelmek esetében három hónap - egyhavi nettó átlagjövedelem. Azt hogy mit kell jövedelemnek tekinteni Szt. határozza meg. Az Szt. 4. § (1) bek. a.) pontja értelmében jövedelem a személyi jövedelemadóról szóló törvényben jövedelemként meghatározott vagyoni érték (bevétel) munkavállalói járulékkal, személyi jövedelemadóval, egészségbiztosítási és nyugdíjjárulékkal, magán-nyugdíjpénztári tagdíjjal, valamint a jövedelemadóról szóló törvényben elismert költségekkel csökkentett része, függetlenül attól, hogy adómentesnek vagy adókötelesnek minősül. Nem minősül jövedelemnek a temetési segély, az alkalmanként adott átmeneti segély, a lakásfenntartási támogatás, a rendkívüli gyermekvédelmi támogatás, a nevelőszülők számára fizetett nevelési díj és külön ellátmány, az anyasági támogatás, valamint - a személyes gondoskodásért fizetendő személyi térítési díj megállapítása kivételével - a súlyos mozgáskorlátozott személyek pénzbeli közlekedési kedvezményei, a rokkantsági járadék, a vakok személyi járadéka és a fogyatékossági támogatás, továbbá a tizenharmadik havi nyugdíj.
A 2004. május 14-étől hatályos törvényi rendelkezés az alábbiak szerint módosult; jövedelem: a személyi jövedelemadóról szóló törvényben jövedelemként meghatározott, belföldről vagy külföldről származó vagyoni érték (bevétel) munkavállalói járulékkal, személyi jövedelemadóval, egészségbiztosítási és nyugdíjjárulékkal, magán-nyugdíjpénztári tagdíjjal, valamint a jövedelemadóról szóló törvényben elismert költségekkel csökkentett része, függetlenül attól, hogy adómentesnek vagy adókötelesnek minősül, ideértve a bármely ország jogszabálya alapján folyósított nyugdíjat.
A jogszabály tételesen felsorolja, hogy milyen típusú ellátásokat kell jövedelem-számításnál figyelmen kívül hagyni. Mivel a törvényi felsorolásban nem szerepel a kárpótlás címén kapott nyugdíj-kiegészítés - mint kivétel - ezért azt jövedelemnek kell tekinteni. 
Erre a következtetésre jutunk el akkor is, ha a jövedelem törvényi meghatározását elemezzük. E szerint a személyi jövedelemadóról szóló törvényben jövedelemként meghatározott vagyoni érték (bevétel) meghatározott levonásokkal csökkentett részét kell jövedelemnek tekinteni, függetlenül attól, hogy az adómentesnek vagy adókötelesnek minősül-e. A személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. törvény 4. § (1) bekezdése kimondja, hogy jövedelem a magánszemély által az adóévben bármilyen címen és formában megszerzett bevétel egésze, vagy az e törvényben elismert költségekkel csökkentett része, vagy annak e törvényben meghatározott hányada. A (2) bekezdés szerint bevétel a magánszemély által bármely jogcímen és bármely formában mástól megszerzett vagyoni érték. Vagyoni érték különösen a pénz, a kereskedelmi utalvány, a dolog, az értékpapír, az igénybe vett szolgáltatás és a forgalomképes vagy egyébként értékkel bíró jog, valamint a magánszemély javára elengedett vagy átvállalt tartozás, továbbá a magánszemély javára vagy érdekében teljesített kiadás. A 7. § (1) bekezdés felsorolja, hogy a jövedelem kiszámításánál milyen bevételeket nem kell figyelembe venni. Itt szerepel többek között a nyugdíj, a nyugdíjban részesülő magánszemélyt megillető baleseti járadék, valamint azok a bevételek is, amelyek a törvény 1. számú melléklete vagy más törvény előírása alapján adómentesek. A nyugdíj adómentes bevételnek minősül. A fogalmak és értelmező rendelkezések értelmében nyugdíjnak minősülnek az egyes nyugdíj-kiegészítések és az életüktől és szabadságuktól politikai okból jogtalanul megfosztottak kárpótlásáról szóló törvény, valamint a kárpótlási jegyek életjáradékra váltásáról szóló törvény alapján folyósított életjáradék, továbbá a nemzeti helytállásért elnevezésű pótlék bevezetéséről szóló kormányrendeletben meghatározott pótlékok is.
A rendelkezésemre bocsátott információk szerint a panaszos részére az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatal 1990. április 1-től állapított meg 750,-Ft összegű nyugdíjemelést, mely azóta a rendszeres emelések miatt 5726,-Ft-ot tesz ki. A 174/1992. (XII.29.) Korm. rendelet írta elő, hogy annak a személynek a nyugellátását, baleseti nyugellátását (kivéve a baleseti járadékot, hacsak a nyugdíjkorhatárt betöltött személy más ellátással nem rendelkezik), továbbá nyugdíjszerű rendszeres szociális ellátását, aki 1951 és 1956 közötti időszakban politikai okból hátrányos megkülönböztetéssel járó katonai munkaszolgálatot (a továbbiakban: munkaszolgálat) teljesített, a szabadságkorlátozás tényleges tartamától függően fel kell emelni.
A Korm. rendelet előírja, hogy a munkaszolgálat után járó emelés összege egy évet meg nem haladó munkaszolgálat esetén havi 500,-Ft, a második évtől kezdve minden év után havi 250 Ft. A panaszos esetében az időtartam 1 év 183 nap volt, ezért állapítottak meg a részére 750,-Ft összegű kárpótlás címén kapott nyugdíjemelést.
A Korm. rendelet kimondja továbbá, hogy a rendelettel nem szabályozott kérdésekben a 93/1990. (XI. 21.) Korm. rendeletben foglaltakat kell megfelelően alkalmazni. E rendelet szerint az emelést a magánszemélyek jövedelemadójának meghatározása szempontjából nyugdíjnak kell tekinteni. A kárpótlás címén kapott kiegészítést a központi költségvetés fedezi.
A vizsgálat során, a Nyugdíjfolyósító Igazgatóságtól kapott tájékoztatás alapján fény derült arra, hogy a panaszos - külön törzsszámokon - egyéb jogcímeken is részesül havonta, meghatározott összegű ellátásokban, így 22.040,-Ft összegű nemzeti gondozási díjban, valamint 6.228,-Ft életjáradékban, melyekről azonban az önkormányzathoz beküldendő jövedelem-nyilatkozatában nem tett említést.
A vizsgálat megállapította, hogy az önkormányzat mind első, mind másodfokon jogszerűen járt el, amikor a jogosultság elbírálásához az egy főre jutó jövedelem számításakor figyelembe vette a havonta rendszeresen kapott nyugdíj-kiegészítést is, és a jövedelemhatár túllépése miatt a panaszos kérelmét elutasította.
Miután a panaszt az Alkotmány 70/E. §-ában deklarált szociális biztonsághoz való joggal összefüggésben tartottam vizsgálhatónak, ezért fontosnak tartom kiemelni az alábbiakat:
Az Alkotmánybíróság már több ízben foglakozott az Alkotmány 70/E. §-ának értelmezésével. Számos határozatában rámutatott arra, hogy az állam a 70/E. §-ban megfogalmazott kötelezettségének eleget tesz, ha a szociális ellátás biztosítására megszervezi és működteti a társadalombiztosítás és a szociális támogatások rendszerét. Ezen belül viszont a jogalkotó maga határozhatja meg, hogy milyen eszközökkel éri el társadalompolitikai céljait. A jogalkotó viszonylag nagy szabadságot élvez a szociális jogok érvényesítésének eszközei és mértéke tekintetében. Az állam széles körű jogosítványokkal rendelkezik a szociális ellátásokon belüli változtatásokra, átcsoportosításokra, átalakításokra a gazdasági viszonyok függvényében. Az Alkotmánybíróság rámutatott arra is, hogy a szociális biztonság nem jelent sem biztosított jövedelmet, sem pedig azt, hogy az állampolgárok egyszer elért életszínvonala a gazdasági viszonyok kedvezőtlen alakulása következtében ne csökkenhetne (32/1991.(VI. 6.) AB határozat). Megállapítható tehát, hogy a szociális biztonsághoz fűződő jog azon alkotmányos jogok közé tartozik, melyek nem teremtenek alanyi jogosultságot az ellátásra, csupán az államot terheli egy minimális szint biztosításának kötelezettsége.
Mindezek alapján megállapítom, hogy az önkormányzat eljárása az általam vizsgált alkotmányos joggal összefüggésben visszásságot nem okozott.

Budapest, 2004. december 10.

Lenkovics Barnabás sk.

Melléklet: Az ügy jogszabályi háttere
A szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény (a továbbiakban: Szt.)
Hatály: 2004. I. 27.-2004.IV.30.
Lakásfenntartási támogatás
38. § (1) A települési önkormányzat lakásfenntartási támogatást annak a személynek nyújthat, akinek a háztartásában együtt élő személyek a településen elismert minimális lakásnagyságot és minőséget meg nem haladó lakásban vagy nem lakás céljára szolgáló helyiségben élnek.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározottak figyelembevételével lakásfenntartási támogatásra jogosult az a személy, akinek a háztartásában az egy főre jutó havi jövedelem nem haladja meg az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 150%-át, feltéve, hogy a lakásfenntartás havi költsége a háztartás havi összjövedelmének
a) 25%-át az egyszemélyes háztartás esetén, illetve, ha a háztartásban élő személyek több mint fele a 4. § (1) bekezdésének db) pontja szerinti gyermek vagy fogyatékos személy,
b) 30%-át az a) pontba nem tartozó háztartás esetén meghaladja.
(3) Az önkormányzat rendeletében határozza meg
a) a településen elismert minimális lakásnagyságot és minőséget,
b) a (2) és az (5) bekezdésben szabályozottakon túl lakásfenntartási támogatásra jogosult személyek körét,
c) a b) pont szerinti lakásfenntartási támogatásra való jogosultságnak a háztartásban az egy főre számított havi jövedelmi határát,
d) a b) pont szerinti jogosultság feltételeként a lakásfenntartás havi költségének a háztartás havi összjövedelméhez viszonyított azon arányát, amely felett a támogatást biztosítja,
e) a lakásfenntartási támogatás összegét úgy, hogy annak egy hónapra jutó összege nem lehet kevesebb 2500 forintnál,
f) a lakásfenntartási költségek számításánál irányadó időszakot és a költségek igazolásának módját.
(4) Az önkormányzat rendeletében úgy kell szabályozni
a) a (3) bekezdés c) pontjában említett jövedelemhatárt, hogy az az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 200%-ánál alacsonyabb nem lehet,
b) a (3) bekezdés d) pontjában említett arányt, hogy az a jövedelem 35%-át nem haladhatja meg.
(5) Az adósságkezelési szolgáltatásban részesülő személy lakásfenntartási támogatásra jogosult.
(6) Költségeken a (3) bekezdés d) pontjának alkalmazásában a lakásfenntartásra nyújtott támogatás vonatkozásában lakbért vagy albérleti díjat, a lakáscélú pénzintézeti kölcsön törlesztő részletét, a távhő-szolgáltatási díjat, a közös költséget, a csatornahasználati díjat, a szemétszállítás költségeit, valamint az önkormányzat rendeletében meghatározott mértékig a villanyáram, a víz- és gázfogyasztás, valamint a tüzelőanyag költségeit, továbbá ha az önkormányzat rendelete lehetővé teszi, a lakáskarbantartás költségeit kell érteni.
39. § (1) Lakásfenntartási támogatás ugyanazon lakásra csak egy jogosultnak állapítható meg, függetlenül a lakásban élő személyek és háztartások számától.
(2) Az (1) bekezdés alkalmazásában külön lakásnak kell tekinteni a társbérletet, az albérletet és a jogerős bírói határozattal megosztott lakás lakrészeit.
(3) A lakásfenntartási támogatást egy évre, vagy - ha a támogatást a fűtési szezonban a fűtési költségek miatt megnövekedett kiadásokra tekintettel nyújtják - egy fűtési szezonra kell megállapítani. A lakásfenntartási támogatás iránti kérelmet évente meg kell újítani.

Hatály: 2004. V. 14.-től:
38. § (1) A lakásfenntartási támogatás a szociálisan rászorult személyeknek, családoknak az általuk lakott lakás vagy nem lakás céljára szolgáló helyiség fenntartásával kapcsolatos rendszeres kiadásaik viseléséhez nyújtott hozzájárulás. A települési önkormányzat lakásfenntartási támogatást nyújt
a) az e törvényben meghatározott feltételek szerinti jogosultnak (a továbbiakban: normatív lakásfenntartási támogatás),
b) az adósságkezelési szolgáltatásban részesülő személynek,
c) az önkormányzat rendeletében meghatározott feltételek szerinti jogosultnak (a továbbiakban: helyi lakásfenntartási támogatás).
(2) Normatív lakásfenntartási támogatásra jogosult az a személy, akinek a háztartásában az egy főre jutó havi jövedelem nem haladja meg az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 150%-át, feltéve, hogy a lakásfenntartás elismert havi költsége a háztartás havi összjövedelmének 25%-át meghaladja.
(3) A normatív lakásfenntartási támogatás esetében a lakásfenntartás elismert havi költsége az elismert lakásnagyság és az egy négyzetméterre jutó elismert költség szorzata. Az egy négyzetméterre jutó elismert havi költség 2004. évben 400 Ft. A 2004. évet követően az egy négyzetméterre jutó elismert havi költség összegét az éves központi költségvetésről szóló törvény - a várható energiaárak emelkedésére figyelemmel - határozza meg.
(4) A normatív lakásfenntartási támogatás esetében elismert lakásnagyság
a) ha a háztartásban egy személy lakik 35 nm,
b) ha a háztartásban két személy lakik 45 nm,
c) ha a háztartásban három személy lakik 55 nm,
d) ha a háztartásban négy személy lakik 65 nm,
e) ha négy személynél több lakik a háztartásban, a d) pontban megjelölt lakásnagyság és minden további személy után 5-5 nm,
de legfeljebb a jogosult által lakott lakás nagysága.
(5) Az adósságkezelési szolgáltatásban részesülő személy a szolgáltatás időtartama alatt lakásfenntartási támogatásra jogosult. Az e jogcímen lakásfenntartási támogatásban részesülő személy egyidejűleg normatív lakásfenntartási támogatásra nem jogosult. A támogatás összegének kiszámítására a normatív lakásfenntartási támogatásra vonatkozó szabályokat kell alkalmazni.
(6) A normatív lakásfenntartási támogatás egy hónapra jutó összege
a) a lakásfenntartás elismert havi költségének 20%-a, ha a jogosult háztartásában az egy főre jutó havi jövedelem nem haladja meg az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 50%-át,
b) az a) pont szerinti mértéket meghaladó egy főre jutó havi jövedelem esetén a lakásfenntartás elismert havi költségének és a támogatás mértékének (a továbbiakban: TM) szorzata,
de nem kevesebb, mint 2500 forint. A támogatás összegét 100 forintra kerekítve kell meghatározni.
(7) A (6) bekezdés b) pontja szerinti TM kiszámítása a következő módon történik:
 
TM = 0,2-	 J-0,5 NYM 
	 
x 0,1,	
 	 NYM	 	
ahol a J a jogosult háztartásában egy főre jutó havi jövedelmet, az NYM pedig az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegét jelöli. A TM-et századra kerekítve kell meghatározni.
(8) A normatív lakásfenntartási támogatást egy évre kell megállapítani.
(9) A települési önkormányzat rendeletében határozza meg a helyi lakásfenntartási támogatás jogosultsági feltételeit, eljárási szabályait és a támogatás összegét. A helyi lakásfenntartási támogatást a települési önkormányzat a normatív, illetve az (5) bekezdésben meghatározott lakásfenntartási támogatás kiegészítéseként és/vagy önálló ellátásként nyújtja. Az önálló ellátásként nyújtott helyi lakásfenntartási támogatás esetében
a) a lakásfenntartási támogatásra való jogosultságnak a háztartásban az egy főre számított havi jövedelmi határát úgy kell szabályozni, hogy az önkormányzat rendelete az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 200%-ánál alacsonyabb jövedelmet jogosultsági feltételként nem írhat elő,
b) a lakásfenntartás havi költségének a háztartás havi összjövedelméhez viszonyított arányát úgy kell szabályozni, hogy az önkormányzat rendelete a jövedelem 30%-át meghaladó költséghányadot jogosultsági feltételként nem írhat elő,
c) a támogatás összegét úgy kell szabályozni, hogy annak az egy hónapra jutó összege nem lehet kevesebb 2500 forintnál,
d) az igénylés menetét úgy kell szabályozni, hogy a kérelem évente legalább két alkalommal benyújtható legyen,
e) a lakásfenntartási támogatás megállapításánál figyelembe vett költséget úgy kell szabályozni, hogy az önkormányzat
ea) az egy négyzetméterre jutó helyben elismert havi költség összegét határozza meg a (10) bekezdésben szereplő - a településen jellemző - költségek figyelembevételével, vagy
eb) tételesen határozza meg a költség típusait, melynek során legalább a (10) bekezdésben szereplő költségeket figyelembe kell venni.
(10) Költségeken a helyi lakásfenntartási támogatás esetében lakbért vagy albérleti díjat, a lakáscélú pénzintézeti kölcsön törlesztő részletét, a távhő-szolgáltatási díjat, a közös költséget, a csatornahasználati díjat, a szemétszállítás költségeit, valamint a villanyáram, a víz- és gázfogyasztás, valamint a tüzelőanyag költségeit kell érteni.
39. § (1) Lakásfenntartási támogatás ugyanazon lakásra csak egy jogosultnak állapítható meg, függetlenül a lakásban élő személyek és háztartások számától.
(2) Az (1) bekezdés alkalmazásában külön lakásnak kell tekinteni a társbérletet, az albérletet és a jogerős bírói határozattal megosztott lakás lakrészeit.

Budapest Józsefváros Önkormányzatának 35/1996.(VI. 25.) sz. önk. rendelete a pénzbeni és természetben nyújtott szociális ellátások helyi szabályairól (a továbbiakban: R.)
27. § Lakásfenntartási támogatásra jogosult – az a család vagy személy, amely, vagy aki – a felsorolt feltételeknek együttesen megfelel:
a.) a lakásfenntartás e rendelet 28. §-ban elismert költségei meghaladják az egy háztartásban élő személyek összjövedelmének 200 %-át;
b.) az egy háztartatásban élő személynek egy főre jutó jövedelme nem haladja meg az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 150 %-át, egyedül élő esetén a 200 %-át, illetve háromnál több személyes háztartásnál a 140 %-át;
c.) a háztartás tagjai e rendelet mellékletében elismert maximális nagyságú lakásban élnek;
d.) a háztartás tagjai nem rendelkeznek az e rendelet 3. § c.) pontjában meghatározott vagyonnal;
e.) amennyiben a háztartásban élő személyek egy főre jutó jövedelme nem haladja meg a nyugdíjminimum összegének 100 %-át, úgy az a.) pontban meghatározott feltételt nem kell figyelembe venni;
f.) kérelmező életvitelszerűen a lakásban tartózkodik.

A R.-et módosító, 2004. április 01. napján hatályba lépő 13/2004.(IV. 01.) ök.sz. rendelet
A lakásfenntartási támogatás
A jogosultság feltételei
27. § (1) A lakásfenntartási támogatásra jogosult az a személy
a) akinek a háztartásban az egy főre jutó havi jövedelme nem haladja meg az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 200 %-át, és
b) a lakásfenntartásának havi költsége eléri a háztartás havi összjövedelmének jelen rendelet 28. §-ban meghatározott mértékét, és
c) aki a lakásának komfort fokozatától függetlenül az alábbi lakásnagyságot meg nem haladó lakásban lakik
1 fő 2 szoba
2 fő 2 szoba
3 fő 2 szoba
4 fő 2,5 szoba
5 fő vagy e felett 3 szoba, és
d) aki, a jelen rendelet 28. § (3), (5), (6) bekezdésében meghatározott feltételek fennállása esetén a lakásfenntartási kiadások beszedésére jogosult szervezetek által kiállított, az igénylést megelőző 30 napnál nem régebbi igazolások alapján hátralékkal nem rendelkezik, kivéve a jelen rendelet 33/A. §-ban foglaltakat.

Az 1951 és 1956 közötti időszakban politikai okból hátrányos megkülönböztetéssel járó katonai munkaszolgálatot teljesített személyek társadalombiztosítási és munkajogi helyzetének rendezéséről szóló 174/1992. (XII.29.) Korm. rendelet
1. § Annak a személynek a nyugellátását, baleseti nyugellátását (kivéve a baleseti járadékot, hacsak a nyugdíjkorhatárt betöltött személy más ellátással nem rendelkezik), továbbá nyugdíjszerű rendszeres szociális ellátását, aki 1951 és 1956 közötti időszakban politikai okból hátrányos megkülönböztetéssel járó katonai munkaszolgálatot (a továbbiakban: munkaszolgálat) teljesített, a szabadságkorlátozás tényleges tartamától függően fel kell emelni.
2. § A munkaszolgálat után járó emelés összege egy évet meg nem haladó munkaszolgálat esetén havi 500 Ft, a második évtől kezdve minden év után havi 250 Ft.
3. § (1) A munkaszolgálatban töltött időt a nyugellátás, baleseti nyugellátás megállapításánál szolgálati időként, munkajogi szempontból pedig munkaviszonyban töltött időként kell figyelembe venni.
(2) A munkaszolgálat időtartamát a területileg illetékes katonai hadkiegészítő parancsnokság, vagy a megfelelő adat birtokában levő levéltár által kiállított igazolással kell bizonyítani. E szervek az igazolást nem tagadhatják meg.
4. § (1) A munkaszolgálat tényleges időtartamát és az emelés összegét az érintett személy (hozzátartozó) kérelmére az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatal (a továbbiakban: Hivatal) határozatban (hatósági bizonyítványban) állapítja meg.
(2) A Hivatal határozatát (a hatósági bizonyítványt) a bíróság felülvizsgálhatja és megváltoztathatja.
5. § (1) E rendelet 1993. január 1-jén lép hatályba, az emelés legkorábban 1993. január 1-jétől jár.
(2) A hatálybalépést követő hat hónapon túli igénylés esetén a nyugdíjemelés legkorábban az igénybejelentés napját megelőző hatodik hónap első napjától jár.
(3) Az e rendelettel nem szabályozott kérdésekben a 93/1990. (XI. 21.) Korm. rendeletben foglaltakat kell megfelelően alkalmazni.