Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 1856/2004. sz. ügyben

Előadó: dr. Kiss László
Az eljárás megindítása
A panaszos azért fordult az országgyűlési biztosok hivatalához, mert amikor az engedélye nélkül kimaradó kiskorú gyermekét a veresegyházi Ifjúsági Házból haza akarta vinni, összeszólalkozott, majd dulakodásba keveredett az ott lévő fiatalokkal, ezért a rendőrség előállította a Gödöllői Rendőrkapitányságra, és garázdaság miatt büntetőeljárást indítottak ellene.
A panasz alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. (Obtv.) 16. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el.

Érintett alkotmányos jog
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § (1) bek.) 
Személyes szabadsághoz való jog (Alk. 55. § (1) bek.) 

Alkalmazott jogszabályok:
1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről
33. § (2) A rendőr a közbiztonság érdekében a hatóság vagy az illetékes szerv elé állíthatja azt, b./ aki bűncselekmény elkövetésével gyanúsítható; (3) A Rendőrség az előállítással a személyi szabadságot csak a szükséges ideig, de legfeljebb 8 órán át korlátozhatja. Ha az előállítás célja még nem valósult meg, indokolt esetben ezt az időtartamot a rendőri szerv vezetője egy alkalommal 4 órával meghosszabbíthatja. Az előállítás időtartamát a rendőri intézkedés kezdetétől kell számítani.
49. § (1) A rendőr a szolgálatban rendszeresített, vegyi vagy elektromos sokkoló eszközt, illetőleg rendőrbotot vagy kardlapot alkalmazhat a./ a mások vagy saját életét, testi épségét, illetőleg a vagyonbiztonságot közvetlenül veszélyeztető támadás elhárítására, b./ a jogszerű rendőri intézkedéssel szembeni ellenszegülés megtörésére.

3/1995. (III. 1.) BM rendelet a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról
52. § (5) A kényszerítő eszközök alkalmazásáról a rendőr jelentést készít, amely tartalmazza: a./ hol, mikor, kivel szemben, milyen kényszerítő eszközt használt, és ennek mi volt az indoka; b./ eleget tett-e a (3) bekezdés a) és b) pontjaiban meghatározott kötelezettségének, ha nem, ennek mi volt az oka; c./ keletkezett-e sérülés, és milyen fokú, illetve keletkezett-e dologban anyagi kár; d./ mi történt a sérülttel; e./ ha támadás miatt történt a kényszerítő eszköz alkalmazása, mi volt a támadásra használt eszköz; f./ a tanúk adatait; g./ az alkalmazást lehetővé tevő törvényhelyre való hivatkozást.

1997. évi XXXI. törvény a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról
72. § (1) Ha a gyermek felügyelet nélkül marad vagy testi, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődését családi környezete vagy önmaga súlyosan veszélyezteti, és emiatt azonnali elhelyezése szükséges, a települési önkormányzat jegyzője, a gyámhivatal, valamint a határőrség, a rendőrség, az ügyészség, a bíróság, a büntetés-végrehajtási intézet parancsnoksága (a továbbiakban: beutaló szerv) a gyermeket ideiglenesen a./ a nevelésére alkalmas, azt vállaló különélő szülőnél, más hozzátartozónál, illetve személynél, vagy ha erre nincs lehetőség, b./ a legközelebbi ideiglenes hatállyal elhelyezett gyermekek ellátását is biztosító nevelőszülőnél, vagy ha erre nincs lehetőség - az ideiglenes hatályú elhelyezés biztosítására is kijelölt - gyermekotthonban helyezi el, és erről haladéktalanul értesíti az illetékes gyámhivatalt.

Megállapított tényállás
A panaszos 13 éves gyermekét a gyámhivatal súlyos magatartási zavarok miatt ideiglenesen intézetbe helyezte, majd a szülő kérésére 2003. októberében ismét engedélyezte az anyánál történő elhelyezést. A kiskorú durva, agresszív magatartásán a szülő erőfeszítései és a gyámhatóság előtt tett ígéretei ellenére nem változtatott. 
2003. november 1-jén a kiskorú V. Zsolt szülői engedély nélkül a veresegyházi Ifjúsági Házba ment szórakozni. A panaszos 18 óra körül utánament, de fia nem volt hajlandó hazamenni vele. Szóváltást követően az anya indulatosan rángatni kezdte gyermekét, szidalmazta, egyes tanúk szerint megütötte, vagy meg akarta ütni, ekkor a fiú hasonló korú társai a védelmére keltek – a tanúként kihallgatott fiatalkorú N. Béla szerint le akarták szedni a gyerekről -, így V. Zsolt el tudott futni, de a klubot nem hagyta el. A panaszost a beavatkozás még jobban felzaklatta, ezért az őt rendreutasító Sz. Áron foglalkozásvezetőnek és Sz. József fiatalkorúnak is nekiment. Sz. Áron kihívta a rendőrséget, akik a panaszost megbilincselték és 20 óra 50 perckor előállították a Gödöllői Rendőrkapitányságra, ahol meghallgatás nélkül az előállító helyiségben helyezték el.
A panaszos az előállító helyiség ajtaját ütötte, rugdosta, amit többszöri felszólítás ellenére sem hagyott abba. 23 óra körül a kapitányságon tartózkodó egyik rendőr könnygázszóró spray-vel lefújta (a rendőr szerint egyszer, a panaszos szerint háromszor). Egy rendőr másnap reggel 7 óra 30 körül meggyanúsította a panaszost garázdaság vétségével. A panaszos nem kívánt vallomást tenni, így ezt követően szabadon engedték.
A panaszos ellen garázdaság vétségének gyanúja miatt 3005/2003. bü. számon büntetőeljárás indult. A rendőrkapitányság a nyomozást befejezte és 2004. március 1-jén vádemelési javaslattal élt a Gödöllői Városi Ügyészség felé.
A rendőri intézkedések ellen a panaszos panasszal élt a rendőrkapitányság vezetőjénél. A kapitányság vezetője a panaszt kivizsgálta, és 48/2003. RP számú határozatában elutasította. Az indoklás szerint az előállítás, a bilincshasználat, és az előállító helyiségben történt könnygáz-spray használat jogszerű volt. A határozat keletkezésének időpontjáig – 2003. november 24-ig – nem sikerült megállapítani, hogy a könnygázszórót ki használta a panaszossal szemben – mert a használatról nem készült jelentés -, ezért ennek tisztázására tényfeltáró vizsgálat indult. A vizsgálat eredményeként a kapitányság hivatalvezetője megállapította, hogy a könnygázt T. József rendőr főtörzsőrmester alkalmazta. 

A vizsgálat megállapításai
A panaszostól, és a Gödöllői Rendőrkapitányságtól beszerzett iratok alapján a következőket állapítottam meg:
A panaszost a rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (Rtv.) 33. § (2) bek. b) pontja alapján állította elő a rendőrjárőr, mivel nevezett bűncselekmény elkövetésével volt gyanúsítható. Megbilincselésére az Rtv. 48. § c) pont alapján került sor – szökés megakadályozása érdekében – az előállítást végző járőr két héttel később kelt jelentése szerint azért, mert el akart szaladni.
A büntető jogszabályok és a rendőrségről szóló törvény - az Alkotmánnyal és a nemzetközi jogi szabályokkal összhangban – lehetővé teszik a személyes szabadság és más alkotmányos jogok korlátozását, de csak abban az esetben, ha az elérni kívánt és alkotmányosan elismert célhoz képest a korlátozás szükségszerű és arányos. A személyes szabadság korlátozása - még abban az esetben is, ha csak rövid ideig történik - törvénytelen „(jogellenes, önkényes), ha nem a törvényben meghatározott okokból és nem a törvényben meghatározott eljárás alapján történt” (ABH 1991, 342, 347.).
A bűncselekmény gyanújának megállapítása a nyomozó hatóság, az ügyészség, illetve végső soron a bíróság hatáskörébe tartozik, ezért ebben a kérdésben az országgyűlési biztos nem foglalhat állást. Az országgyűlési biztos nem mérlegelheti a bűncselekmény gyanúját megerősítő, vagy a nyomozás során felmerült bizonyítékokat, csak azt állapíthatja meg, hogy a hatóság a jogszabályoknak, végső soron az Alkotmánynak megfelelően járt-e el. Indokolttá teheti azonban a vizsgálatot, ha a bizonyítékok feltűnően egyoldalú értékelése, bizonyítási indítványok figyelmen kívül hagyása, vagy más eljárási jogosultságok megsértése következtében a beadványt tevő alkotmányos jogát sérelem érte, vagy ennek közvetlen veszélye állt fenn. Mindezekre figyelemmel a vizsgálat alapvetően az előállításra, a fogva tartásra, és a fogva tartottal szemben a vegyi eszköz alkalmazásának jogszerűségére koncentrált.
A panaszos rendzavaró magatartására azért került sor, mert kiskorú gyermekét haza akarta vinni, aki ennek ellenszegült, és a korosztályába tartozó társai is tettlegesen akadályozták a szülőt szándéka érvényesítésében. A szülő és a gyermek közötti konfliktusba a kiskorú oldalán beavatkozó Sz. Áron a panaszos fiánál csak néhány évvel volt idősebb – foglalkozása: a Misszió Egészségügyi Központnál kortárs-segítő -, ezért a szülővel szembeni fellépése, az Ifjúsági Házból való eltávolítási kísérlet további indulatot váltott ki a panaszosból. A helyszínre hívott rendőrök érkezésének idejére azonban a panaszos már lecsillapodott, bár továbbra is ragaszkodott ahhoz, hogy fiát hazavigye. Ennek okáról, fia magatartási problémáiról a rendőröknek is beszélt.
A rendőrök csaknem egy órán keresztül a helyszínen voltak, de nem a panaszosnak nyújtottak segítséget, hanem a szülői felügyelet alól magát kivonó, azzal szembeszegülő kiskorú „védelme” érdekében a szülőt állították elő megbilincselve a rendőrségre.
Az Rtv. 15. § (2) bekezdése szerint, több lehetséges és alkalmas rendőri intézkedés, illetőleg kényszerítő eszköz közül azt kell választani, amely az eredményesség biztosítása mellett az intézkedéssel érintettre a legkisebb korlátozással, sérüléssel vagy károkozással jár. Az intézkedés időpontjában a bűncselekmény gyanúját megalapozó esemény már befejeződött, a gyanúsítható személy a helyszínen volt (onnan a fia nélkül nem is akart elmenni), a tanúk és a sértettek szintén, az érintettek személyi adatait a helyszínen felvették, így a feljelentés megtételének nem volt semmilyen akadálya, azt a Veresegyházi Rendőrörsön is elkészíthették volna. Sz. Áron és Sz. József sértettek nem kívántak magánindítvánnyal élni, a cselekmény súlya pedig nem indokolta az előállítást, és egyáltalán nem volt arányban a személyes szabadság korlátozásának súlyosságával.
A rendőrségről szóló törvény szerint a Rendőrség az előállítással a személyi szabadságot csak a szükséges ideig, de legfeljebb 8 órán át korlátozhatja. A panaszos esetében – mivel személyazonosító igazolványa nem volt nála – ez az időtartam legfeljebb a személyazonosság megállapításához szükséges idő lett volna, mivel a további fogva tartásnak már nem volt törvényes indoka.
A szülő akár jogszerű, akár jogszerűtlen előállítása esetén a rendőröknek gondoskodniuk kellett volna a felügyelet nélkül maradt kiskorú biztonságos elhelyezéséről. V. Zsolt, későbbi vallomása szerint T. Attilánál töltötte az éjszakát (aki segített neki az édesanyja kezéből kiszabadulni). Az Rtv. 33. § (2) bekezdése alapján, a rendőr a közbiztonság érdekében a hatóság vagy az illetékes szerv elé állíthatja azt, aki a szülői felügyelet vagy a gyámság, illetőleg az intézeti nevelés hatálya alól engedély nélkül kivonja magát. A helyszínen intézkedő rendőröknek, vagy a parancsnoki feladatot ellátó ügyeletes tisztnek – amikor arról döntöttek, hogy a kiskorú édesanyját Veresegyházáról a 8 km-re lévő Gödöllőre előállítják, és egész éjszaka fogva tartják – más felnőtt korú hozzátartozónál való elhelyezési lehetőség hiányában, intézkedni kellett volna a kiskorú ideiglenes elhelyezésére a legközelebbi gyermekotthonban.
A könnygázszóró használatát a hivatalvezető az Rtv. 49. § (1) bekezdés a) pontja alapján, 2004. december 4-én kelt összefoglaló jelentésében minősítette jogszerűnek. Jelentése szerint mivel a panaszos az ügyeleti munkát segítő H. Edit rendőr főtörzsőrmester többszöri figyelmeztetése ellenére sem hagyta abba az ajtó rugdosását, T. József rendőr főtörzsőrmester elkérte az előállító kulcsát, figyelmeztette az előállítottat cselekményének abbahagyására, kilátásba helyezte vegyi eszköz alkalmazását, majd a figyelmeztetés eredménytelenségét követően alkalmazta a könnygázt.
Az előállító helyiség zártláncú video-rendszer segítségével ellenőrizhető, az ügyeletes tiszt az ügyeleten elhelyezett monitoron látta a panaszost, amint rugdossa a helyiség ajtaját. A vegyi eszköz alkalmazásáról a jelentésében nem számolt be. H. Edit rendőr főtörzsőrmester jelentése szerint az ügyeletes a könnygáz alkalmazását nem észlelte, mivel adminisztrációs munkájával volt elfoglalva. 
Az Rtv. 49. § (1) bekezdése szerint a rendőr a szolgálatban rendszeresített vegyi eszközt alkalmazhat a mások vagy saját életét, testi épségét, illetőleg a vagyonbiztonságot közvetlenül veszélyeztető támadás elhárítására, illetve a jogszerű rendőri intézkedéssel szembeni ellenszegülés megtörésére. Az előállítóba zárt panaszos magatartása – az ajtó rugdosása, döngetése, kiabálása – nem merítette ki a kényszerítő eszköz használatának törvényes feltételeit, mivel közvetlenül veszélyeztető támadás elhárítására, vagy a rendőri intézkedéssel szembeni ellenszegülés megtörésére az adott körülmények között nem lehet hivatkozni. Az intézkedés jogszerűségének bizonytalanságára utal, hogy csak külön elrendelt vizsgálat eredményeként tisztázódott, hogy egyáltalán ki, és miért használt könnygázt.
A kényszerítő eszköz retorzióként való használata törvénysértő volt, a vegyi eszközt használó rendőr cselekménye fegyelmi vétséget valósított meg, amihez hozzájárult az is, hogy – mivel az intézkedésnek a tényfeltáró vizsgálatig nem volt nyoma - az alkalmazásról feltehetően csak utólag készített (visszadátumozott) jelentést.  Az ügyeletes tiszt pedig felelős a fogva tartás törvényes rendjének betartásáért, ezért nem hivatkozhat jogszerűen arra, hogy nem látta a monitoron a történteket. A rendelkezésre álló iratok alapján megállapítható, hogy az intézkedésben részes Gödöllői Rendőrkapitányság rendőrei a panaszos előállítása során több jogszabályt megsértettek.
Az intézkedések végrehajtási módja sértette az Rtv. 15. § (2) bekezdését, valamint az Rtv. 49. § (1) bekezdését, ezért az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamisággal és annak szerves alkotóelemét képező jogbiztonsággal összefüggésben is alkotmányos visszásságot okozott, és sértette a panaszos személyes szabadsághoz, valamint a tisztességes eljáráshoz fűződő alkotmányos jogát (Alk. 55. § (1) bek.).

Ajánlás
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése alapján felkérem a Pest megyei rendőrfőkapitányt, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy alárendelt szerveinél következetesen tartsák be az előállításra vonatkozó jogszabályokat.
Kérem, hogy ajánlásommal kapcsolatos állásfoglalásáról, intézkedéséről az Obtv. hivatkozott rendelkezései alapján adjon tájékoztatást.
Jelentésemet tájékoztatásul megküldöm az országos rendőr-főkapitánynak és a legfőbb ügyésznek.

Budapest, 2005. április 12.
Takács Albert sk.