Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 1842/2004. számú ügyben

Előadó: dr. Kristó Annamária

Az eljárás megindítása
A panaszos Hivatalomhoz benyújtott beadványában édesapja kórházba szállítását követő halála miatt, a Hajdú-Bihar megyei Mentőszolgálatnál tapasztalt hiányosságokra hívta fel a figyelmemet. Beadványában előadta, hogy édesapja rosszul létének kezdete és orvosi ellátása között 2 óra telt el, amely idő leforgása alatt életét vesztette. A tragédia estéjén panasszal élt a Hajdú-Bihar Megyei Mentőszervezetnél, ahol bejelentését kivizsgálták. A panaszos különösen azt sérelmezte, hogy Debrecen és vonzáskörzetében több mint háromszázezer lakos sürgősségi ellátására életveszély esetén egy darab rohamkocsi és két darab esetkocsi áll rendelkezésre.

Érintett alkotmányos jog:
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez. (2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.

Az ügy jogszabályi háttere:
Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény
Az egészségügyi ellátás folyamatos működtetésének egyes szervezési kérdéseiről szóló 47/2004. (V. 11.) ESzCsM rendelet (hatályba lépett: 2004. május)
Az Országos Mentőszolgálatról szóló 55/1996. (XII. 27.) NM rendelet
A mentésről szóló 20/1998. (VI. 3.) NM rendelet

Megállapított tényállás, és a vizsgálat megállapításai
I. A beadványhoz csatolt dokumentum tanúsága szerint a konkrét eset kapcsán az Országos Mentőszolgálat Hajdú-Bihar Megyei Mentőszervezetének vezető főorvosa vizsgálatot folytatott, amelynek eredményéről a panaszost levelében tájékoztatta. A vezető főorvos vizsgálata során az alábbiakat állapította meg.
A panaszos édesanyja 2003. december 23-án 18.31-kor hívta a debreceni mentőállomást és jelezte, hogy férje rosszul van, eszméletvesztése nem volt, lezsibbadt a karja, a felső testrészén elfehéredett. A panaszai vacsorázás közben jelentkeztek. Elmondta, hogy férje különösebb gyógykezelés alatt nem áll, néha szokott Betalocot szedni. Idegesség miatt szívritmus-problémái vannak.
A mentőállomás szolgálatvezetője - miután a bejelentés pillanatában a mentőállomás rohamkocsija és két esetkocsija más beteg ellátásával volt elfoglalva - azonnal a helyszínre küldött egy mentőgépkocsit mentő-szakápolóval és gépkocsivezetővel, akik 18.40-kor érkeztek a beteg lakására.
A mentő-szakápoló esetleírásában, illetve jegyzőkönyvi nyilatkozatában elmondta, hogy a panaszos édesapja hallani sem akart a kórházba szállításáról. A beteg állapotát a közölt panaszok és a beteg megfigyelése alapján nem ítélte életveszélyesnek, de a sürgős intézeti kivizsgálást fontosnak tartotta. A beteg részletes vizsgálatát nem végezte el, mivel eredményként könyvelte el azt, hogy sikerült rábeszélnie a beteget, hogy vizsgálatra bevihesse a Klinikára.
A DEOEC III. Belklinikára 19.15-kor érkeztek, ahol a mentő-szakápoló a beteget - ugyanúgy, mint a lakásáról - saját lábán kísérte a vizsgáló helyiség felé, amit sajnos már nem értek el. A beteg összeesett, megkezdték a beteg újraélesztését, majd a klinikai dolgozók segítségével az Intenzív Osztályra szállították, ahol az újraélesztést folytatták, sajnos sikertelenül. 
A vezető főorvos az eset kivizsgálása során megállapította, hogy a mentőállomás szolgálatvezetője az adott szituációban megfelelően járt el. A mentőegység mentő-szakápolója ténykedése során a szakma szabályait nem tartotta be maradéktalanul, ezért a vezető főorvos fegyelmi felelősségre vonásban részesítette.
A panaszos bejelentését követően a Megyei Mentőszervezet vezetője a konkrét ügyet kivizsgálta, a megfelelő intézkedést megtette, azonban annak a kérdésnek az eldöntése, hogy a panaszos édesapjának halála, illetőleg a mentő-szakápoló mulasztása között fennáll-e ok-okozati összefüggés, olyan orvos-szakmai kérdéskörbe tarozik, amely vizsgálata nem tartozik az országgyűlési biztos kompetenciájába. 

II. A továbbiakban vizsgálatom célja az Alkotmányban biztosított, lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog érvényesülésével összefüggésben az egészségügyi ellátáshoz való alkotmányos jog, ezen belül a mentés és sürgősségi ellátás megvalósulásának a vizsgálata volt.
A mentés és sürgősségi ellátás Hajdú-Bihar megyei gyakorlatának megismerése érdekében részletes tájékoztatást kértem, az Országos Mentőszolgálat Hajdú-Bihar Megyei Mentőszervezetének vezető főorvosától a megyei szervezet működéséről, valamint az Országos Mentőszolgálat főigazgatójától országos viszonylatban a Hajdú-Bihar Megyei Mentőszervezet helyzetéről. Tekintettel arra, hogy a mentés és sürgősségi ellátás szerves egységet képez, rövid úton tájékoztatást kértem a debreceni Kenézy Gyula Kórház Sürgősségi Betegellátó Osztályának (a továbbiakban: SBO) főorvosától is. A beérkezett vizsgálati anyagból az alábbiakat állapítottam meg.
Hajdú-Bihar Megyében 14 mentőállomás működik. Ebből három mentőállomáson (Hajdúböszörmény, Komádi, Derecske) nincs esetkocsi. Két mentőállomáson (Püspökladány, Polgár) csak 12 órás szolgálatban működik esetkocsi. A tervek szerint még Nyíradony településen lenne szükség egy mentőállomás létesére, ahol a tárgyalások már elkezdődtek. Az önkormányzat jelentős mértékben járulna hozzá a mentőállomás építéséhez, ahol 24 órás esetkocsi biztosítását kérik. A nyíradonyi mentőállomás megépülése után gyakorlatilag minden települést az európai normának megfelelően el tudnának érni. 
A mentőkocsik felszereltsége az előírt normáknak megfelelő, azonban a készülékek egy része „túlkoros”. Az eset-rohamkocsik Mercedes típusúak. Megyében 10 db Mercedes 210 típusú gépjármű üzemel, átlag életkoruk 9,83 év, km telítettségük átlag 260.000 km. Mercedes Sprinter 8 db üzemel, ezek átlag életkora 3,13 év, km telítettségük 100.000 km. A mentőgépkocsik Toyota Hiace típusúak. Ebből a típusból 71 db üzemel, átlag életkoruk 6 év, km telítettségük 300.000 km. Ezek közül a gépkocsik közül 28 db van, amely már 500.000 km-t futott. A megyében gyermek rohamkocsi és mentőhelikopter is működik.
A mentőszervezet és a megyei egészségügyi intézmények, kórházak közötti kapcsolatot nagyon jónak tartják. Több közös szakmai programot szerveznek (kardiológiai, ideggyógyászati, stb.), amelyek jelentősen javítják a betegellátás színvonalát. Közös diszpécserszolgálat hiányában a mentők és az egészségügyi intézmények között, a fogadó osztályokkal közvetlen telefonvonalon tudják felvenni a kapcsolatot. Így az általuk bevitt betegeket minden esetben fogadják, mert érkezésüket előre jelezni tudják. Ritkán okoz problémát, ha az ügyeletes orvos betegellátással van elfoglalva, és közvetlenül nem tudják telefonon elérni.
A jelenleg érvényes rendeleteknek megfelelő képesítéssel rendelkezik a szervezet minden dolgozója, képesek életmentésre is. A megyében a mentés és betegszállítás átlagosan 20% - 80%-os arányban oszlik meg, ez megfelel az OMSZ hasonló országos átlagának. 
Országos Mentőszolgálat főigazgatójának tájékoztatása szerint: az Országos Mentőszolgálat 211 mentőállomása közül jelenleg 123 (58,3 %) mentőállomás rendelkezik kivonuló orvosi/mentőtiszti szolgálattal, azaz roham és esetkocsival. Ebből 106 mentőállomáson (86,2 %) állandó 24 órás a kivonuló orvosi/mentőtiszti szolgálat, míg 17 mentőállomáson csak korlátozott óraszámban (7-15, 7-19-ig) állnak a lakosság rendelkezésére. Hajdú-Bihar megye 14 mentőállomása közül 9 mentőállomáson (81,8 %) állandó 24 órás az esetszolgálat.
Megvizsgálva az elmúlt évben az azonnali feladatok esetében a 15 percen belüli kiérkezési időket, megállapítható, hogy nappal országosan 78,2 %-ban, éjjel 79 %-ban érkeznek 15 percen belül a helyszínre. Ez a mutató Hajdú megyében 80,2 %, 81 %, míg Debrecen esetében 88,9, 92,1 %, tehát jobb az országos és a megyei átlagnál.
Az ország nagyobb lélekszámú megyeszékhelyeinek mentőállomásain állandó, 24 órában szolgálatot teljesítő roham és esetgépkocsik száma a következő: Debrecen (207 ezer lakos) 1 roham, 2 eset, Miskolc (182 ezer lakos) 1 roham, 1 eset, Pécs (160 ezer lakos) 1 roham, 1 eset, Szeged (164 ezer lakos) 1 roham, 1 eset. 
A kormány az Európa Terv keretében elfogadta az Országos Mentőszolgálat Fejlesztési Stratégiáját a 2003-2006. évekre. Ennek alapján a roham és esetkocsi szolgálat fejlesztési lehetőség esetén prioritást élvez az a 17 mentőállomás, amelyeken csak korlátozott óraszámban rendelkeznek kivonuló orvosi/mentőtiszti szolgálattal, viszont az eset/roham mentőgépkocsi és a mentéstechnika rendelkezésre áll, de kihasználhatóságuk így korlátozott; vagy az a 88 mentőállomás, ahol egyáltalán nem rendelkeznek eset, illetve rohamszolgálattal.
A Kenézy Gyula kórház SBO főorvosa arról tájékoztatott, hogy a kórházban 2000-től működik a Sürgősségi Betegellátó Osztály. A mentőszervezettel nagyon jó a kapcsolatuk, ahogyan a többi egészségügyi szolgáltatóval is. Az osztályon 2004-ben két alkalommal az ANTSZ ellenőrzést tartott a szakmai követelmények tekintetében, és mindent rendben talált. 
Az Alkotmányban biztosított lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogot az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvényben a betegjogok töltik ki tartalommal. Így az egyik legalapvetőbb betegjog az egészségügyi ellátáshoz való jog. Ez pedig annyit jelent, hogy a betegnek joga van sürgős szükség esetén az életmentő, illetve súlyos vagy maradandó egészségkárosodás megelőzését szolgáló ellátáshoz. 
Az egészségügyi ellátás folyamatos működtetésének egyes szervezési kérdéseiről szóló 47/2004. (V. 11.) ESzCsM rendelet 4. §-a szerint a sürgősségi betegellátó rendszer keretében az egészségügyi szolgáltató a külön jogszabályban meghatározott szakmai minimumfeltételeknek megfelelő szolgálatot alakít ki. A folyamatosan hozzáférhető egészségügyi ellátás érdekében ezek a feladatok elláthatók többek között sürgősségi centrum vagy egy-egy szakterület regionális vagy országos feladatait ellátó speciális sürgősségi centrum szervezésével is. Tekintettel arra, hogy a megyében a fentieknek megfelelő egészségügyi ellátás biztosított, külön intézkedést nem kezdeményezek.

Budapest, 2005. január 26.

Lenkovics Barnabás sk.