Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 1752/2004. számú ügyben

Előadó: dr. Izafé Éva
Az eljárás megindulása
A Délmagyarország napilap 2004. február 13-ai számában a Temetkezési reklám a kórháznál című híradás nyomán a kegyeleti joggal összefüggésben az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló törvény 1993. évi LIX. törvény 16. § (2) bekezdése alapján hivatalból vizsgálatot indítottam.

A megállapított tényállás
A híradás beszámolt arról, hogy temetkezési szolgáltatást kínáló hirdetés jelent meg a szegedi I. számú kórház előtt. Az intézmény főigazgatója a jegyző segítségét kérte a reklám eltávolításához. A hirdetőtábla tulajdonosa szerint nem történt törvénysértés. A napilapban megjelent fotó szerint a reklámfelület szövege a következő volt: R…V EGYHÁZI ÉS POLGÁRI SZERTARTÁSOKAT SZERVEZŐ ÉS LEBONYOLÍTÓ IRODA. A temetkezési vállalkozó által közölt fotó értelmében a tábla megváltozott, és ma ez a szöveg olvasható: R…V Temetkezési vállalkozás → Iroda elérhetősége, utca, házszám, telefon.
Az eljárás során megkerestem a temetkezési szolgáltatót, a jegyzőt és a kórház igazgatóját. A megkeresettektől azt kértem, hogy a reklámtörvény rendelkezésein túl a temetkezési törvény 27. § (3) bekezdésére is figyelemmel fejtsék ki álláspontjukat, mely kimondja, hogy tilos a temetkezési szolgáltatásra utaló reklám és hirdetőtábla elhelyezése az egészségügyi intézmény területén. Megkeresésemben megjegyeztem, hogy a fenti meghatározás tágabb értelemben az intézmény betegei által látható területet is magába foglalja.
A temetkezési szolgáltató tulajdonosa a következőkben fejtette ki álláspontját: 2003. év végén vette fel a kapcsolatot egy hirdetéssel is foglalkozó Kft-vel, azzal kapcsolatban, hogy cégtáblát szeretne elhelyezni az I. kórháznál álló, a Kft. tulajdonában lévő hirdetővitrin felületére. Kérte, hogy mielőtt a tábla kihelyezésre kerülne, alaposan tanulmányozzák át a reklámtörvény előírásait. 2004. január 21-én szerződés jött létre közöttük, majd a tábla kihelyezésre került a Kft. által előírt szöveggel.
Miután a kórház tiltakozott a tábla ellen, a temetkezési szolgáltató felvette a kapcsolatot a Kft-vel, ők pedig a város jegyzőjével. A jogszabályok áttanulmányozása és értelmezése után úgy döntöttek, hogy törvénysértés nem történt, jogi szempontból az nem kifogásolható. A Kft. és a város jegyzője megállapodott abban, hogy módosított szöveggel kinn maradhat a tábla.
A temetkezési szolgáltató részéről a tábla kihelyezésére azért volt szükség, mert az utóbbi időben nagyon megcsappant az ügyfeleik száma. Amíg mellettük volt a Pathológiai Intézet – mely 2002. évben elköltözött a város másik végébe – addig ez nem volt probléma, mert akkor az összes temetkezési cég szórólapját átadták az ügyfeleknek, lehetőség volt választani a cégek közül. Hiába van egy saroknyira a szolgáltató irodája a kórháztól, az ügyfelek nagy többsége nem tud róla. A temetkezési szolgáltató a válaszában arra is kitért, hogy a tábla kapcsán a kórház igazgatója így nyilatkozott: „A kórházban hozzáférhető egy album, amely tartalmazza az összes temetkezési vállalkozó elérhetőségeit és szolgáltatásuk listáját. A kórház ezt mindenkinek ellenszolgáltatás nélkül rendelkezésére bocsátja. A cégek közül ugyanakkor senkit sem ajánlanak külön.” 
Ezzel kapcsolatban a temetkezési szolgáltató tulajdonosa közölte, hogy a kijelentést vitatja, mert a kórház felvételi irodáján csak „egy bizonyos cég” szórólapját adják át az ügyfeleknek. Csak ezen cég szolgáltatását és elérhetőségét tudatják az ügyfelekkel. A temetkezési törvény tartalmazza, hogy temetkezési vállalkozást csak az működtethet, akinek közeli hozzátartozója ugyanazon megyében nem dolgozik egészségügyi intézményben. Ezen „bizonyos cég” éppen rokoni szálainak köszönheti már több éve kiváltságát. Mindezekre tekintettel a vizsgált szolgáltató még 2002. évben levélben, majd személyes beszélgetés során kifogásolta a kórház igazgatójánál, hogy a felvételi irodában szórólapjukat nem adják át az ügyfeleknek. Az igazgató megígérte, hogy utána néz ezeknek a dolgoknak, de azóta sem történt semmi. Erre visszatérő ügyfeleik – akik már temettettek náluk – hívták fel figyelmüket. Meg voltak velük elégedve, ezért legközelebb is irodájukat keresték fel. Nagyon sok ilyen visszatérő ügyfél elpanaszolta, hogy csak egy cég szórólapját adják, csak ezen egy cég szolgáltatásait dicsérik ellentmondást nem tűrően. Havonta többször is visz nem kevés szórólapot, ilyenkor közlik, hogy nem kell vinni, mert van még bőven. A temetkezési vállalkozó álláspontja szerint ez azért van, mert azt nem adják át az ügyfeleknek. Ezzel nem biztosítják a cégeknek az egyenlő esélyt. Sok olyan vidéki ügyfél van, aki nem jártas Szegeden. Nem ismerik az utcákat, közlekedési útvonalakat, parkolási lehetőségeket. Fél napjukba telik mire megtalálják a pathológiát vagy az anyakönyvi hivatalt, holott ők egy saroknyira vannak, és szolgáltatásaikban benne foglaltatik az említett hivatalokban történő ügyintézés is.
Sok ügyfél kérte már, hogy valamilyen módon ismertessék az emberekkel, hogy hol van az irodájuk. Megspórolnának rengeteg időt és talán még az autójukra sem tennének kerékbilincset (lejár a parkoló szelvényük). Mindezekre tekintettel döntöttek úgy, hogy ezen cégjelző (vállalkozás neve, címe) táblát kihelyeztetik.
A szolgáltató véleménye szerint a táblával kapcsolatos ellenvetések igazából nem a kórháztól származnak – hiszen csak az újságíró megjelenésekor tudta meg az igazgató a tábla meglétét – hanem a fent említett (konkurens) cégtől. Magyarországon a temetkezési cégek nagy része kórházzal szemben, mellette helyezkedik el. Ezen cégek falán nem csak cégjelzés szerepel, ahogy a törvény előírja, hanem még szolgáltatásaik is fel vannak sorolva.
Hangsúlyozta, ezzel a táblával nem az emberek érzékenységét akarta sérteni, érinteni. Szeretné a gyászukban megrendült és gyakran tanácstalan embereknek segítséget nyújtani abban, hogy hol kérhetik ügyeik megbízható intézését.
A vállalkozó válaszához több fotót mellékelt, melyben arra kívánt rámutatni, hogy más településeken is hasonló megoldásokat alkalmaznak. Az egyik fotó bemutatja, hogy a hódmezővásárhelyi kórház ablakából látható az egyik temetkezési szolgáltató több táblája is. A következő fotó azt mutatja, hogy Deszken a szív- és tüdő kórház előtt van a temetkezési szolgáltató táblája elhelyezve. Egy másik fotó szerint Makón a temetkezési szolgáltató irodájával pont szemben van a kórház. Végezetül a további fotókkal azt kívánta igazolni, hogy a Szegeden elhelyezett hirdetőtáblájuk a trafóházzal szemben áll, így a betegek az ablakokból nem láthatják azt.
A jegyző válaszában közölte, hogy az I. sz. Kórház főigazgatójának jelzésére reagálva tájékozódott a kórháznál elhelyezett reklámtábla ügyében, amelynek keretében a helyszíni bejárás és a rendelkezésre álló adatok alapján megállapította, hogy a reklámtábla közterületen helyezkedik el. A reklámtáblára 1998-ban fennmaradási engedélyt kapott az üzemeltető Kft. 
Figyelmét nem kerülte el a Temetőkről és a temetkezésről szóló 1999. évi törvény 27. § (3) bekezdésében foglaltak sem, azonban a hivatkozott jogszabályhely kiterjesztő értelmezésére vonatkozó jogi állásponttal egyetérteni nem tud, mivel az „intézmény betegei által látható terület” pontosan be nem határolható kategória.
Szintén a temetkezési törvény 27. § (4) bekezdése tartalmazza a temetkezési szolgáltatásokra vonatkozó reklámok kötelezően előírt tartalmi elemeit, amely követelményeknek a reklámfelület valóban nem felelt meg. A Kft., mint hirdetőcég vezetésével történő szóbeli egyeztetés során a cég a korábbi reklámfelület eltávolítását és új, megfelelő tartalmú hirdetési felület kihelyezését vállalta, azt rövid határidővel el is végezte. A korábbi és az új reklámtábla fotóját a jegyző megküldte.
A földhivatali nyilvántartásból megállapítható, hogy a reklámtábla a 25609 hrsz-ú, a kórház pedig a Szeged 25610/1. hrsz-ú ingatlanon található, így a hivatkozott jogszabályhely alapján a reklámfelület nem volt eltávolíttatható. A gazdasági reklámtevékenységről szóló 1997. évi LVIII. törvény 4. § a) pontja valóban tiltja a kegyeleti jog megsértését, azonban miután a temetkezési jogszabály rendezi a temetkezési reklámfelületek tartalmát, ezért a jegyző álláspontja szerint a kicserélt reklámtábla vonatkozásában kegyeleti jogok ilyen jellegű sérelméről nem beszélhetünk.
A kórház főigazgatója válaszában közölte, hogy a megkeresésben jelzett ügyben a város jegyzőjével volt kapcsolatban. A jegyző azonosulva a probléma lényegével megpróbálta kérdéses tábla eltávolítását elérni, de a fennálló jogszabályok az ilyen jellegű hirdetések közterületen való elhelyezését nem tiltják. Közölte, hogy ebben a témában a részéről csak telefon megbeszélések történtek, írásos anyaggal nem rendelkezik, valamint, hogy ő maga is szorgalmazza a tábla eltávolítását.

Az ügy jogszabályi háttere
1997. évi LVIII. törvény a gazdasági reklámtevékenységről
Általános reklámtilalmak és reklámkorlátozások
4. § Tilos közzétenni olyan reklámot, amely a) személyhez fűződő jogokat, kegyeleti jogot, valamint személyes adatok védelméhez való jogokat sért,

1999. évi XLIII. törvény a temetőkről és a temetkezésről
Temetkezési szolgáltatások 
27. § (1) A temetkezési szolgáltatás engedélyezett telephelyen végezhető. (2) Egészségügyi intézményben - az egészségügyi igazgatás körébe tartozó, elhalálozással kapcsolatos ügyintézésen kívül - nem lehet temetkezési szolgáltatás céljából telephelyet létesíteni és működtetni. A megrendelés megszerzése érdekében az eltemettető nem befolyásolható sem az intézmények alkalmazottai, sem temetkezési szolgáltató által. (3) Tilos temetkezési szolgáltatásra utaló reklám és hirdetőtábla elhelyezése az egészségügyi intézmény területén, épületének falán, kerítésén és irodájában. A temetkezési szolgáltatók névsorát és telephelyének címét, telefonszámát, a teljes körű szolgáltatásra utaló kétszavas megjegyzést („Teljes körű szolgáltatás”) - a szolgáltató kérelmére, az egyes szolgáltatók megkülönböztetése nélkül - ábécé sorrendben az intézmény információs irodájában, tájékoztató jelleggel el lehet helyezni. (4) Temetkezési szolgáltatásról szóló reklámban csak a szolgáltató neve, címe és a temetkezés szó tüntethető fel.
29. § (1) Egészségügyi intézményben az orvos, az egészségügyi feladatot ellátó vezetői megbízású alkalmazott, továbbá az egészségügyi feladatot ellátó alkalmazott nem lehet temetkezési szolgáltatást végző egyéni vállalkozó, illetőleg gazdasági társaság tagja, vezető tisztségviselője vagy alkalmazottja. (2) Az (1) bekezdésben felsoroltak közeli hozzátartozója [Ptk. 685. § b) pontja] nem lehet ugyanabban a megyében temetkezési szolgáltatást végző egyéni vállalkozó, illetőleg gazdasági társaság vezető tisztségviselője vagy alkalmazottja.

1959. évi IV. törvény a Polgári Törvénykönyvről
685. § E törvény alkalmazásában b) közeli hozzátartozók: a házastárs, az egyeneságbeli rokon, az örökbefogadott, a mostoha- és neveltgyermek, az örökbefogadó-, a mostoha- és a nevelőszülő, valamint a testvér; hozzátartozó továbbá: az élettárs, az egyeneságbeli rokon házastársa, a jegyes, a házastárs egyeneságbeli rokona és testvére, valamint a testvér házastársa;

Az érintett alkotmányos jog
1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmánya
54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.

A vizsgálat megállapításai
A vizsgálat során megállapítottam, hogy a szegedi kórház melletti közterületen elhelyezett, kegyeleti szolgáltatást kínáló reklámfelület a kórház betegi által látható területen helyezkedik el. Tényként kell megállapítani, hogy a kórház földszinti traktusából ez a tábla nem érzékelhető, ugyanakkor a további szintekről már igen, mivel a hirdetőfelület a kórház ablakaival párhuzamosan került elhelyezésre. A reklámhordozó elhelyezése a kórházak közelében nem egyedi jelenség, ezt bizonyítja a tényállási részben ismertetett – a vállalkozó részéről demonstrált – további esetek felvonultatása. 
A temetkezésről szóló törvény úgy fogalmaz, hogy tilos a temetkezési szolgáltatásra utaló reklám és hirdetőtábla elhelyezése az egészségügyi intézmény területén, mely meghatározás álláspontom szerint tágabb értelemben az intézmény betegei által látható területet is magába foglalja. Magának a „terület” szónak az értelmezése jelen esetben egy síkbeli kiterjedést jelent, illetve a kiterjedésnek olyan mértékét, mely az akadály nélküli szemrevételezést, a belátható területet jelenti.
A megismert történet a vállalkozó szemszögéből ugyanakkor más megvilágításban mutatja be a hirdetőtábla elhelyezéséhez vezető utat. A vizsgálattal érintett vállalkozó összeférhetetlenségről és a szórólapok irányított átadásáról (az Ő esetében át nem adásáról) tett említést, amely körülmények hátterének feltárása egy független Kamara vagy éppen a Magán Temetkezési Szolgáltatók Országos Szakegyesületének feladata lehetne. Az országgyűlési biztos vizsgálódási körét az ilyen mélységű tények feltérképezése meghaladja, még akkor is, ha az Alkotmányban deklarált vállalkozáshoz való jogot is érintheti a kegyeleti joggal összefüggő vizsgálat. 
A kórházban való szórólap elhelyezésével kapcsolatban az az álláspontom, hogy a reklám célú szórólap az intézményben egyáltalán nem helyezhető el. Elvileg csak egy ABC rendben készített lista adható át az ügyfeleknek a kórházban (ekkor már az irányított átadás is kiküszöbölhető, a listából egyes szolgáltatók nem hagyhatók ki), amin az összes szolgáltatónak szerepelni kell. Csak az a helyes megoldás, ha a gyakorlatban ez így működik. A szórólap eleve kimeríti a reklám fogalmát, ami a törvény szerint tilos. A betűrendes listát a törvény egyértelműen rögzíti, attól eltérni nem lehet. Amennyiben a betűrendes nyilvántartást kapja meg a megrendelő ügyfél, úgy a jelen vizsgálat tárgyát képező jelenség teljes mértékben kiküszöbölhető, mert minden szolgáltató esélyegyenlősége biztosított, ezen felül szükségtelen a külön hirdetőtábla felállítása.
A feltárt tényállásra, annak konkurenciaharc hátterére, a szegedi kórházban a szórólapok átadásának gyakorlatára és nem utolsósorban arra a tényre alapozva, hogy a jelenlegi szabályozás szűkítően határozza meg az „intézmény területének” fogalmát, határait, a tábla helyének felülvizsgálata érdekében jelenleg nem kérem az Önkormányzatnak, mint a közterület tulajdonosának intézkedését.
A vállalkozó több helyszíni felvétellel dokumentálta más települések kórházai mellett, szemben stb. elhelyezett hasonló reklámhordozók létét. Mivel ez a gyakorlat a törvényi tiltás megkerülésére irányul, szükségesnek látom a temetőkről és a temetkezésről szóló törvény 27. § (3) bekezdésének az intézmény területére vonatkozó meghatározása kiterjesztését vagy a reklámtevékenységről szóló törvény 4. § a) pontjában kinyilvánított tiltás egyértelműbb körülírását.
Tudomásom szerint a fogyasztóvédelem a temetkezési szolgáltatást hirdető reklámhordozókkal, a kórházakban elhelyezett szórólapok kérdésével több vizsgálatában foglalkozott. Ezeket a tapasztalatokat is fel kell használni a jogszabályi pontosítás során, és fontos a fogyasztóvédelem álláspontjának megismerése is. 
A jogszabálymódosításra vonatkozó kezdeményezésemtől függetlenül a fogyasztóvédelem részéről szükségesnek látom egy országos ellenőrzés megszervezését, amely kifejezetten a szórólapok elhelyezésével kapcsolatos, illetve a törvény szerinti ABC rendben készített listák meglétét, gyakorlatát, átadását vizsgálja. 
Az egészségügyi intézményekben elhelyezett szórólapok kérdésével összefüggésben az Alkotmánybíróság az1042/B/1999. AB határozatában egyértelműen leszögezte álláspontját:
„A temetőkről és a temetkezésről szóló törvény (Ttv.) az európai gyakorlattal összhangban tiltja egészségügyi intézményben a temetkezési szolgáltatással összefüggő ügyintézést, a temetés felvételét (megrendelés), összességében a temetési szolgáltatást, és korlátozza a szolgáltatás reklámozását. A jogalkotó szándéka a közérdekre figyelemmel arra irányult, hogy - miként a szerződési szabadság korlátozásakor - az eltemettetők kiszolgáltatott helyzetét csökkentse - többek között a temetkezési szolgáltatások igénybevétele kapcsán. Önmagában az, hogy a Ttv. 27. § (2) bekezdésének első mondata az egészségügyi intézményekben megtiltja telephely létesítését és működtetését temetkezési szolgáltatás céljából, nem érinti a gazdasági verseny szabadságát. A Ttv. 27. § (3)-(4) bekezdésében megfogalmazott hirdetési és reklámozási tilalom egyrészt az egészségügyi intézményben, továbbá az intézmény épületének falán, kerítésén és irodájában tiltja meg temetkezési szolgáltatásra irányuló reklám és hirdetőtábla elhelyezését, ugyanakkor lehetővé teszi a temetkezési szolgáltatók névsora és telephelye elérhetőségének elhelyezését - a szolgáltatók megkülönböztetése nélkül - az intézmény információs irodájában. A temetkezési szolgáltatásról szóló reklám tilalma nem abszolút, a reklám terjedelme azonban valamennyi temetkezési szolgáltató esetében behatárolt: csak a szolgáltató neve, címe és a temetkezés szó tüntethető fel. Az Alkotmánybíróság megállapítása szerint tehát a Ttv. vizsgált rendelkezései nem sértik a piacgazdaság szerves részét képező gazdasági verseny szabadságát.”
Összegzésképpen megállapítottam, hogy a temetőkről és a temetkezésről szóló 1999. évi XLIII. törvény 27. § (3) bekezdésének az „intézmény területén” meghatározása indokolatlanul szűkre szabott, ezért látszólag lehetőséget ad a kórházzal szemben, mellett, stb. elhelyezett hirdetmények felállítására, ezáltal a kórházakban kezelt betegekben, az értük aggódó hozzátartozókban visszatetszést és kifejezetten rosszérzést kelt, ezért az emberi méltósághoz való joggal összefüggésben visszásságot okoz.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló törvény 1993. évi LIX. törvény 25. §-a szerint, ha az országgyűlési biztos álláspontja szerint az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság valamely jogszabály vagy az állami irányítás egyéb jogi eszköze nem egyértelmű rendelkezésére vezethető vissza, a visszásság jövőbeni elkerülése érdekében javasolhatja a jogalkotásra, illetve az állami irányítás egyéb jogi eszköze kiadására jogosult szervnél a jogszabály (állami irányítás egyéb jogi eszköze) módosítását. 

Jogalkotási javaslat
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló törvény 1993. évi LIX. törvény 25. §-a alapján felkérem a Belügyminisztert, mint a temetőkről és a temetkezésről szóló 1999. évi XLIII. törvény előkészítéséért felelős tárca vezetőjét, hogy a vizsgálat megállapításai alapján vizsgálja felül a 1999. évi XLIII. törvény a temetőkről és a temetkezésről szóló törvény 27. § (3) bekezdésének az egészségügyi intézmény területén kifejezés meghatározást, és egyetértése esetén tegyen javaslatot a jogszabály módosítására.
Amennyiben álláspontja szerint a gazdasági reklámtevékenységről szóló törvény szerint a közterületen álló, a kórházak mellett, szemben stb. elhelyezett kegyeleti jogot érintő reklámhordozók esetében már jelen esetben is tiltott közzétételről van szó, úgy ezzel kapcsolatban is fejtse ki álláspontját, az esetleges további jogalkotási javaslatom, ajánlásom megtétele érdekében.

Kezdeményezés
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló törvény 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése alapján felkérem a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség Főigazgatóját, hogy rendelje el az egészségügyi intézményekben alkalmazott, a temetkezési szolgáltatásról való tájékoztatás kialakult gyakorlatának országos vizsgálatát, és a törvénnyel ellentétes szórólappal vagy hátrányos megkülönböztetéssel történő tájékoztatás esetén intézkedjen a jogszabályellenes gyakorlat megszüntetéséről. 
Kérem a Belügyminisztert, hogy a jogalkotási javaslattal kapcsolatos álláspontjáról és a megtett intézkedésről 60 napon belül értesíteni szíveskedjen.
Kérem a Főigazgatót, hogy a kezdeményezéssel kapcsolatos álláspontjáról és a megtett intézkedésről lehetőség szerint mielőbb, de legkésőbb 30 napon belül – továbbá az országos vizsgálat lefolytatásának eredményéről 2004. november 30-ig egy bővebb tájékoztatással – értesíteni szíveskedjen. 

Budapest, 2004. szeptember 23.

Lenkovics Barnabás sk.