Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 5635/2003. számú ügyben

Előadó: dr. Kristó Annamária
A vizsgálat megindulása
Az Országos Mentőszolgálat állományában lévő munkavállaló fordult Hivatalomhoz azzal a panasszal, hogy álláspontja szerint a mentősök szolgálati ruhájának a tisztítása nem megoldott. Állítása szerint olyan ruhaneműket is otthon kell kimosniuk, amelyek a munka során esetleg veszélyes, illetve fertőző anyagokkal szennyeződtek. A panaszos azt is előadta, hogy az otthoni mosást évi 6.000.-Ft-os „támogatásból” kell megoldaniuk.

Érintett alkotmányos jog:
A lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog:
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez. (2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.

Az ügy jogszabályi háttere: mellékletben
A Munka Törvénykönyvéről szóló 1992. évi XXII. törvény
1993. évi XCIII. törvény a munkavédelemről, egységes szerkezetben a végrehajtásáról szóló 5/1993. (XII. 26.) MüM rendelettel
A TANÁCS 1989. november 30-i 89/656/EGK IRÁNYELVE a munkavállalók által a munkahelyen használt egyéni védőeszközök egészségvédelmi és biztonsági minimumkövetelményeiről (harmadik egyedi irányelv a 89/391/EGK irányelv 16. cikk (1) bekezdése értelmében) 

Megállapított tényállás
A beadványban előadottakkal kapcsolatban megkerestem az Országos Tisztifőorvosi Hivatal vezetőjét, valamint az Országos Mentőszolgálat Főigazgatóját. A beérkezett állásfoglalások figyelembevételével az alábbi tényállást állapítottam meg.
Már 2002-ben, az ÁNTSZ munkatársai, egy foglalkozási megbetegedés kapcsán a Budapesti Mentőszervezet egyik mentőszolgálatánál, helyszíni vizsgálatot tartottak. 
A helyszíni vizsgálat alkalmával feltárt hiányosságok között megállapították azt is, hogy a dolgozók (akiknek tevékenységéhez ez szükséges) védőruházattal nem rendelkeznek - kivéve a vegyi és sugárveszély esetét -, továbbá a szennyezett munkaruházat mosását a dolgozók saját maguk, otthon végzik. A vizsgálatot végző ÁNTSZ határozatban szólította fel a vizsgálat alá vont mentőállomás munkáltatóját a feltárt hiányosságok megszüntetésére, így többek között arra is, hogy „Biztosítani kell a dolgozók fertőzöttnek tekintendő munkaruházatának folyamatos dokumentált, ellenőrizhető mosását, illetve mosatását.” 
Az Országos Mentőszolgálat Főigazgatósága már 2001-ben foglalkozott a kivonuló mentődolgozók munkaruházatának védőruházattá történő átminősítésével és ennek költségvonzatával. A védőruházat rendszeresítéséhez szükséges költségek két részből tevődnek össze. Egyrészt az új munkaruha-garnitúrák beszerzésére, másrészt a mosatás, tisztíttatás megrendelésére. 
Ahhoz, hogy a munkaruha-védőruha váltást megvalósíthassák, a munkáltatóra háruló mosatási teendők zökkenőmentes ellátása érdekében minden kivonuló dolgozó részére legalább három garnitúra ruházat kiadása lenne indokolt. Amíg az egyikben a dolgozó kivonul, a másikat tisztítják, a harmadik pedig tartalék arra az esetre, ha a ruházat a kivonulás alkalmával oly mértékben szennyeződik, hogy azonnali lecserélése szükséges. Ez a jelenleg biztosított egy garnitúra ruházaton kívül plusz két garnitúra ruházat beszerzését teszi szükségessé.
A kivonuló szolgálat dolgozói, jelenleg a következő egyéni védőeszközökkel rendelkeznek:
- a beteg vérével, ill. testváladékával történő kontaktus megakadályozására
védőszemüveg
orr-száj maszk
egyszer használatos vizsgáló kesztyű
- fertőző beteg szállítása esetén 
fehér köpeny
orr-száj maszk
-vegyi kárhely esetén (elvileg a veszélyzóna határán vesszük át a beteget)
egyszer használatos védő overall
porszűrő félálarc
cipővédő

Az Országos Mentőszolgálat vezetése, mint munkáltató, valamennyi mentőállomáson működő mentőegység tagjainak biztosítja a munkaruházatot. Az Országos Mentőszolgálat kivonuló dolgozói a 3/1998 sz. körlevél alapján az alábbi munkaruházatra jogosultak:
- 2 db piros színű kivehető ujjú dzseki
- 1 db szürke kivehető szőrmegalléros bélés
- 2 db kék színű melles nadrág
- 1 db kék színű derék nadrág
- 1 db kék színű mellény
- 2 db hosszú ujjú ing
- 1 db rövid ujjú ing
- 1 db hosszú pamut alsónadrág
- 1 pár kesztyű (téli).

A dolgozók a munkaruhát otthon mossák, tisztítják. A kollektív szerződés alapján [40. sz. OMSZ-MÖSZ (2002. január 4.)] mosatási költségtérítésként jelenleg 6.000 Ft/év összeget biztosítanak a szolgálat dolgozóinak. 
Az Országos Mentőszolgálat Főigazgatósága arról is tájékoztatott, hogy a fenti problémákról több ízben tájékoztatták az Egészségügyi, Szociális és Családügyi Minisztériumot, illetve a probléma napirendre került az Országgyűlés Egészségügyi Bizottságának ülésén is.

A vizsgálat megállapításai
A beérkezett panasszal, valamint a bekért állásfoglalásokkal összefüggésben vizsgálatom tárgyát az Országos Mentőszolgálat kivonuló állományának az Alkotmányban deklarál lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogának érvényesülése képezte. A Magyar Köztársaság ezt a jogot, az Alkotmány 70/D § (2) bekezdése értelmében - többek között - a munkavédelem eszközével valósítja meg.
Az Országgyűlés – az állam, a munkáltatók és a munkavállalók feladatait, jogait és kötelességeit meghatározva – megalkotta a munkavédelemről szóló törvényt (1993. évi XCIII. törvény), amelyben az Alkotmányban foglalt elvek alapján szabályozza az egészséget nem veszélyeztető és biztonságos munkavégzés személyi, tárgyi és szervezeti feltételeit a szervezetten munkát végzők egészségének, munkavégző képességének megóvása érdekében, megelőzve ezzel a munkabaleseteket és a foglalkozással összefüggő megbetegedéseket.
A Munkavédelmi Törvény kimondja, hogy a munkáltató felelős az egészséget nem veszélyeztető és biztonságos munkavégzés követelményeinek megvalósításáért. A törvény kifejezetten tiltja a munkáltatói feladatok teljesítésével összefüggésben keletkező költségeknek és egyéb terheknek a munkavállalókra történő áthárítását. A törvény 54. §-a értelmében a munkáltató köteles minőségileg, illetve szükség esetén mennyiségileg értékelni a munkavállalók egészségét és biztonságát veszélyeztető kockázatokat és ezek kiküszöbölésére a szükséges intézkedéseket megtenni.
A biológiai tényezők hatásának kitett munkavállalók egészségének védelméről szóló 61/1999. (XII. 1.) EüM rendelet kimondja, hogy amennyiben a kockázatbecslés a munkavállalók biztonságának vagy egészségének kockázatát igazolja, az expozíciót meg kell akadályozni, illetve meg kell szüntetni. Amennyiben az expozíció megakadályozása, illetve megszüntetése műszaki és egyéb eszközökkel nem lehetséges, megfelelő védőberendezéseket, illetve egyéni védőeszközöket kell biztosítani és használni.
A munkáltató köteles biztosítani a munkavállaló számára a munkavégzés során a megfelelő védőruházatot, továbbá a védőeszközök megfelelő helyen történő tárolását, rendeltetés szerinti használhatóságát, a szükséges tisztítását, karbantartását és pótlását. Gondoskodni kell a munkáltatónak arról is, hogy a munkavállaló azokat a védőeszközöket, amelyek biológiai tényezőkkel szennyeződhettek, a munkaterület elhagyásakor vegye le, és azokat a szükséges fertőtlenítésig, tisztításig vagy szükség szerinti megsemmisítésig a munkahelyeken elkülönítetten tárolják.
A munkavállalók munkahelyen történő egyéni védőeszköz használatának minimális biztonsági és egészségvédelmi követelményeiről szóló 65/1999. (XII. 22.) EüM rendelet 2. § (1) bekezdése meghatározza az egyéni védőeszköz fogalmát, amely szerint: minden olyan eszköz, amelyet a munkavállaló azért visel vagy tart magánál, hogy az a munkavégzésből, a munkafolyamatból, illetve a technológiából eredő kockázatokat az egészséget nem veszélyeztető mértékűre csökkentse. Ezen kívül egyéni védőeszköznek minősül mindaz az eszköz is, amely feladata a munkavégzésből eredő kockázatnak az egészséget nem veszélyeztető mértékűre csökkentése. 
Ugyanakkor, a fent említett rendelet az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény szerinti mentést és betegszállítást végző mentőszolgálatok által használt felszereléseket kizárja a védőeszközök fogalmából, összhangban a munkavállalók által a munkahelyen használt egyéni védőeszköz egészségvédelmi és biztonsági minimumkövetelményeiről szóló 89/656/EGK Irányelvvel, amely az egyéni védőeszköz fogalmából szintén kizárja a szokásos munkaruhákat és egyenruhákat, amelyeket nem kifejezetten a munkavállalók egészségének és biztonságának védelmére terveztek. E körben külön nevesíti – többek között – a mentőszolgálatok által használt felszereléseket. 
A biológiai tényezők hatásának kitett munkavállalók egészségének védelméről szóló 61/1999. (XII. 1.) EüM rendelet az alábbi 4 csoportban határozza meg a fertőzés kockázatának szintjétől függő biológiai tényezőket: 
- 1. csoport: az a biológiai tényező, amely nem képes emberi megbetegedést okozni, 
- 2. csoport: az a biológiai tényező, amely képes emberi megbetegedést okozni, ezért veszélyt jelenthet a munkavállaló számára, de elterjedése az emberi közösségben nem valószínű, az általa kiváltott betegség többnyire eredményesen megelőzhető, vagy a kezelése hatásos,
- 3. csoport: az a biológiai tényező, amely súlyos emberi megbetegedést képes okozni, ezért komoly veszélyt jelenthet a munkavállaló számára, szétterjedésének kockázata az emberi közösségben fennállhat, de általában eredményesen megelőzhető, vagy a kezelése hatásos, 
- 4. csoport: az a biológiai tényező, amely súlyos emberi megbetegedést okoz, ezért komoly veszélyt jelent a munkavállaló számára, az emberi közösségben való szétterjedésének nagy a kockázata, általában nem előzhető meg, vagy nem kezelhető hatásosan.
Az Országos Mentőszolgálat kivonuló dolgozói, azaz a közvetlen betegellátásban és mentésben részt vevő dolgozók (orvos, mentőtiszt, mentőápoló, mentőkocsi-vezető) feladatuk ellátása során a 3. és 4. csoportba sorolt biológiai tényezőkkel találkozhatnak.
A biológiai tényezők hatásának kitett munkavállalók egészségének védelme érdekében a rendelet a munkáltató kötelezettségei között írja elő, hogy olyan intézkedéseket kell bevezetni, amelyek megakadályozzák, vagy csökkentik a biológiai tényező szétszóródásának vagy a munkahelyről történő kikerülésének a lehetőségét.
A munkáltatónak gondoskodnia kell arról, hogy azokat a védőeszközöket, amelyek biológiai tényezőkkel szennyeződhettek, a munkavállaló a munkaterület elhagyásakor vegye le, és a fertőtlenítésig, tisztításig a többi ruhától elkülönítve tárolja. Ezeknek a munkáltatóra háruló feladatoknak a költségei nem terhelhetik a munkavállalókat. 
A Munka Törvénykönyvéről szóló 1992. évi XXII. törvény (Mt.) 165. § (2) bekezdése alapján ha a munka a ruházat nagymértékű szennyeződésével vagy elhasználódásával jár, a munkáltató köteles a munkavállalónak munkaruhát biztosítani. A törvény a munkaruha juttatás kötelező eseteit fogalmazza meg, ezen túlmenően konkrét munkahelyekre, munkatevékenységre vonatkozóan a munkaruha juttatásának kötelezettségére jogszabályi előírás nincs. 
Az Országos Mentőszolgálat, mint munkáltató az állomány dolgozóinak biztosítja a munkaruhát, és a kollektív szerződésben kötött megállapodás alapján 6.000 Ft/év mosatási költségtérítést nyújt.
A kivonuló állomány által használt jelenlegi munkaruházat azonban csak részben tekinthető munkaruhának, mivel egyrészről illik rá az Mt. fent hivatkozott 165 § (2) bekezdésének meghatározása, azaz a ruházat nagymértékben elszennyeződik és/vagy elhasználódik a munkatevékenységből, munkavégzésből, munkakörnyezetből adódóan. Másrészről a „rendes” mértékű elszennyeződésen felül a ruházat olyan, a fertőzésveszély kockázatát hordozó biológiai anyagokkal is szennyeződhet, amely már meghaladja a munkaruha rendeltetését. 
Az Alkotmány 70/D. §-ában rögzített lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog nem merül ki a betegellátáshoz kapcsolódó, törvényben meghatározandó egészségügyi szolgáltatások igénybevételével. Ennek az Alkotmányban biztosított jognak a tartalma széles körben magában foglalja mindazoknak az emberi egészség megőrzését célzó állami intézkedéseknek az igénylését is, amelyek az egészséges életvitellel összefüggő neveléssel, felvilágosítással, államilag szervezett testedzéssel, munkavédelemmel, természetvédelemmel, köztisztasággal, környezetvédelemmel és a betegség megelőzését szolgáló nagyszámú egészségvédelmi szolgáltatásokkal kapcsolatosak.
A munkavédelemről szóló törvény kimondja: A Magyar Köztársaság területén munkát végzőknek joguk van a biztonságos és egészséges munkafeltételekhez. 
Az egészséget veszélyeztető és biztonságos munkavégzés követelményeinek teljesítése helyett a munkáltató pénzbeli vagy egyéb megváltást a munkavállalónak nem adhat, a munkáltató kötelessége az egészséget nem veszélyeztető és biztonságos munkakörülmények biztosítása.
Vizsgálatom során megállapítottam, - tekintettel arra, hogy a beteg vérével, illetve váladékaival szennyezett munkaruhákat fertőzöttnek kell tekinteni - a biológiai anyaggal szennyeződött munkaruházat esetében a fertőzésveszély megelőzése, nevezetesen a vélelmezhetően fertőzött anyaggal szennyeződött munkaruha elkülönítése, és tisztítása egyáltalán nem megoldott, ezért az Országos Mentőszolgálat kivonuló állományának az Alkotmányban biztosított lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogával összefüggésben fennáll a sérelem közvetlen veszélye.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése alapján a jelenésben feltárt alkotmányos visszásság orvoslása érdekében az egészségügyi miniszternek a következő 

ajánlást teszem:
Figyelemmel a jelentésben felhívott Munkavédelmi Törvényben foglaltakra is, az Országos Mentőszolgálat kivonuló állományának különböző tevékenységeiből eredő rizikótényezőkre vonatkozó kockázatbecslésnek megfelelően gondoskodni kell, az érintett dolgozók, különösen biológiai tényezők hatásának kitett munkavállalók esetében, a fertőzésveszély kockázatát hordozó biológiai anyaggal szennyeződött munkaruházat elkülönített tárolásának és tisztíttatásának anyagi fedezetéről. 

Budapest, 2004. december 13. 

Lenkovics Barnabás sk.

Melléklet: Jogszabályok
A Munka Törvénykönyvéről szóló 1992. évi XXII. törvény
Szociális juttatások
165. § (2) Ha a munka a ruházat nagymértékű szennyeződésével vagy elhasználódásával jár, a munkáltató a munkavállalónak munkaruhát köteles biztosítani.

1993. évi XCIII. törvény a munkavédelemről, egységes szerkezetben a végrehajtásáról szóló 5/1993. (XII. 26.) MüM rendelettel
I. Fejezet
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK
Mvt. 1. § (1) E törvény alkalmazásában munkavédelem: a szervezett munkavégzésre vonatkozó munkabiztonsági és munka-egészségügyi követelmények, továbbá e törvény céljának megvalósítására szolgáló törvénykezési, szervezési, intézményi előírások rendszere, valamint mindezek végrehajtása. A munkaegészségügy a munkahigiéne és a foglalkozás-egészségügy szakterületeit foglalja magában.
(2) A Magyar Köztársaság területén munkát végzőknek joguk van a biztonságos és egészséges munkafeltételekhez.
Alapelvek
Mvt. 2. § (1) Az állam - a munkavállalók és a munkáltatók érdekképviseleti szerveivel egyeztetve - meghatározza az egészséget nem veszélyeztető és biztonságos munkavégzés alapvető követelményeit, irányítási és ellenőrzési intézményeit, valamint kialakítja az egészség, a munkavégző képesség megóvására, a munkabiztonságra és a munkakörnyezetre vonatkozó országos programját, amelynek megvalósulását időszakonként felülvizsgálja.
(2) A munkáltató felelős az egészséget nem veszélyeztető és biztonságos munkavégzés követelményeinek megvalósításáért. A munkavállalók munkavédelmi kötelezettségei nem érintik a munkáltató felelősségét. A munkáltatói feladatok teljesítésével összefüggésben keletkező költségeket és egyéb terheket nem szabad a munkavállalóra hárítani.
AZ EGÉSZSÉGET NEM VESZÉLYEZTETŐ ÉS BIZTONSÁGOS MUNKAVÉGZÉS KÖVETELMÉNYEI
Általános követelmények
Mvt. 18. § (1) Munkahely, létesítmény, technológia tervezése, kivitelezése, használatba vétele és üzemeltetése, továbbá munkaeszköz, anyag, energia, egyéni védőeszköz előállítása, gyártása, tárolása, mozgatása, szállítása, felhasználása, forgalmazása, importálása, üzemeltetése a munkavédelemre vonatkozó szabályokban meghatározott, ezek hiányában a tudományos, technikai színvonal mellett elvárható követelmények megtartásával történhet.
(2) Az egészséget nem veszélyeztető és biztonságos munkavégzés követelményeinek teljesítése helyett a munkáltató pénzbeli vagy egyéb megváltást a munkavállalónak nem adhat.
IV. Fejezet
A MUNKÁLTATÓK ÉS A MUNKAVÁLLALÓK KÖTELESSÉGEI ÉS JOGAI AZ EGÉSZSÉGET NEM VESZÉLYEZTETŐ ÉS BIZTONSÁGOS MUNKAVÉGZÉS KÖVETELMÉNYEINEK MEGVALÓSÍTÁSÁBAN
Mvt. 54. § (2) A munkáltató köteles minőségileg, illetve szükség esetén mennyiségileg értékelni a munkavállalók egészségét és biztonságát veszélyeztető kockázatokat, különös tekintettel az alkalmazott munkaeszközökre, veszélyes anyagokra és készítményekre, a munkavállalókat érő terhelésekre, valamint a munkahelyek kialakítására. Az értékelés alapján olyan megelőző intézkedéseket szükséges hozni, amelyek biztosítják a munkakörülmények javulását, beépülnek a munkáltató valamennyi irányítási szintjén végzett tevékenységbe. A kockázatértékelés elvégzése munkabiztonsági és munka-egészségügyi szaktevékenységnek minősül. A kockázatértékelést a kémiai biztonság területén a külön jogszabályban foglaltak szerint kell elvégezni.
(3) A munkáltató a (2) bekezdésben meghatározott kockázatértékelést és megelőző intézkedéseket első alkalommal legkésőbb a munkáltató tevékenységének megkezdésétől számított egy éven belül, azt követően indokolt esetben köteles elvégezni és azt évenként felülvizsgálni. Indokolt esetnek kell tekinteni különösen a kockázatok (munkakörülmények, az alkalmazott technológia, veszélyes anyag, készítmény, munkaeszköz, munkavégzés) lényeges megváltozását, illetőleg új technológia, veszélyes anyag, munkaeszköz, munkaszervezés bevezetését, alkalmazását. Soron kívül kell elvégezni, illetve felülvizsgálni a kockázatértékelést, ha a kockázatok lényeges megváltozásával munkabaleset, fokozott expozíció, illetve foglalkozási megbetegedés hozható összefüggésbe.
(4) A munkavédelmi hatósági ellenőrzés során a munkáltatónak kell bizonyítania a tevékenység megkezdésének tényét, időpontját.
(5) A kockázatértékelés eredményeként a munkáltató felelőssége legalább a következők dokumentálása:
a) a kockázatértékelés időpontja, helye és tárgya, az értékelést végző azonosító adatai;
b) a veszélyek azonosítása;
c) a veszélyeztetettek azonosítása, az érintettek száma;
d) a kockázatot súlyosbító tényezők;
Mvt. 61. § A munkavállaló jogosult megkövetelni a munkáltatójától
a) az egészséget nem veszélyeztető és biztonságos munkavégzés feltételeit, a veszélyes tevékenységhez a munkavédelemre vonatkozó szabályokban előírt védőintézkedések megvalósítását;
b) az egészséget nem veszélyeztető és biztonságos munkavégzéshez szükséges ismeretek rendelkezésére bocsátását, a betanuláshoz való lehetőség biztosítását;
c) a munkavégzéshez munkavédelmi szempontból szükséges felszerelések, munka- és védőeszközök, az előírt védőital, valamint tisztálkodószerek és tisztálkodási lehetőség biztosítását.
Mvt. 62. § A munkavállalót nem érheti hátrány az egészséget nem veszélyeztető és biztonságos munkavégzés követelményeinek megvalósítása érdekében történő fellépéséért, illetve a munkáltató vélt mulasztása miatt jóhiszeműen tett bejelentéséért. E védelem megilleti a munkabiztonsági, illetve munka-egészségügyi szaktevékenységet, továbbá az 57-58. §-okban előírt feladatokat ellátó munkavállalókat is.

A TANÁCS 1989. november 30-i 89/656/EGK IRÁNYELVE a munkavállalók által a munkahelyen használt egyéni védőeszközök egészségvédelmi és biztonsági minimumkövetelményeiről (harmadik egyedi irányelv a 89/391/EGK irányelv 16. cikk (1) bekezdése értelmében) 
2. cikk
Fogalommeghatározás
(1) Ezen irányelv alkalmazásában egyéni védőeszköz minden olyan eszköz, amelyet arra terveztek, hogy viselésével vagy használatával megvédje a munkavállalókat egy vagy több - a munkavégzés során biztonságukat vagy egészségüket fenyegető - kockázattól, valamint minden olyan kiegészítő és segédeszköz, amelyeket e cél megvalósítására terveztek.
(2) Az (1) bekezdésben említett meghatározásból kizártak:
a) a szokásos munkaruhák és egyenruhák, amelyeket nem kifejezetten a munkavállalók egészségének és biztonságának védelmére terveztek;
b) a mentőszolgálatok által használt felszerelések;