Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 5431/2003. számú ügyben

Előadó: dr. Somosi György

Az eljárás megindulása
A Tolna Megyei Állat- és Természetvédő Alapítvány (Alapítvány) elnöke és titkára Alsónána-Sárpilis Községek Körjegyzője és a Tolna Megyei Közigazgatási Hivatal eljárását sérelmezte.
Eljárásom során megkerestem a Magyar Állatorvosi Kamara Elnökét, akitől a kamarai eljárás eredményéről kértem tájékoztatást.

A megállapított tényállás
2003. április 18-án az Alapítvány képviselői beadvánnyal fordultak Alsónána-Sárpilis Községek Körjegyzőjéhez. A beadvány szerint 2003. április 17-én Sárpilisen oltás közben egy állatorvos súlyosan bántalmazott egy kutyát, amely az orvos távozása után 20 perccel elpusztult. Az Alapítvány képviselői az ügy kivizsgálását és állatvédelmi bírság kiszabását indítványozták.
Az Alapítvány képviselői 2003. április 18-án jegyzőkönyvet vettek fel a helyszínen. A kutya tulajdonosa úgy nyilatkozott, hogy az állatorvos 2003. április 17-én a délutáni órákban érkezett. A tulajdonos kérte, hogy adjon be a kutyának nyugtató tablettát vagy gélt, mert minden évben így szokták beoltani. Az állatorvos ezt többszöri kérésre sem tette meg. A segédjével együtt a kutyát beszorították a bejárati ajtó mellé, majd vasból készült kényszerítő eszközzel próbálták lefogni a sarokba szorított kutyát. A leszorítás közben a kutya feje és nyaka többször megsérült, a szájából ömlött a vér. A végén sikerült beoltani a kutyát. A kutya az állatorvos távozása után 20 perccel elpusztult. A tulajdonos elmondta azt is, hogy az állatorvos már több alkalommal oltotta a kutyájukat, így ismerte. Az Alapítvány tagjai fényképet készítettek az elpusztult kutyáról, továbbá megtekintették azt a nagy vérfoltot, ami a bejárati ajtó mellett volt. A vér tócsában állt a földön, a falon és a kapun 1-1,5 m magasságban több helyen vérfoltok voltak.
A Körjegyző 2003. június 17-én hatásköre hiányáról értesítette az Alapítványt. Válaszában úgy fogalmazott, hogy „a vonatkozó állatvédelmi jogszabályok hatálya az állattartóra terjed ki, így ebben az esetben a jegyzőnek nincs jogszabályi felhatalmazása a kért eljárás lefolytatására.”
2003. június 17-én az Alapítvány ügyészi intézkedést kezdeményezett. A Szekszárdi Városi Ügyészség megállapította, hogy a körjegyző hatáskörének hiányát megállapító döntése törvénysértő, ezért az ügyészség óvást nyújtott be, melyben indítványozta a döntés hatályon kívül helyezését és az eljárás lefolytatását.
A Körjegyző az állatvédelmi bírság kiszabására irányuló kérelmet 2003. október 2-án elutasította. A határozat ellen az Alapítvány fellebbezést nyújtott be, amelyet a Tolna Megyei Közigazgatási Hivatal érdemi vizsgálat nélkül elutasított azzal az indokolással, hogy az Alapítvány az Áe. 3. § (4) bekezdése szerint az ügyben nem minősül ügyfélnek. Az Alapítvány a határozat bírósági felülvizsgálatát kezdeményezte.
2003. december 3-án a Közigazgatási Hivatal arról tájékoztatta az Alapítványt, hogy felügyeleti intézkedésnek nincs helye, az I. fokú eljárásban jogszabálysértés nem történt.
A Magyar Állatorvosi Kamara Országos Etikai Bizottsága (OEB) 2004. március 3-án megtárgyalta az állatorvosnak a MÁOK Tolna Megyei Szervezet Etikai Bizottsága szigorú megrovás etikai büntetést kiszabó határozata ellen benyújtott fellebbezését. Az állatorvos a fellebbezésében kijelentette, hogy a kutyát nem ütlegelte. Felhívta a figyelmet, hogy a panasztevők egyike sem volt jelen a panasz alapját képező esemény megtörténtekor, továbbá arra is, hogy az elhullott eben a boncolás alkalmával külsérelmi nyomokat nem állapítottak meg. Nem állapították meg továbbá az állat elhullásának sem az időpontját, sem az egyértelmű okát, sőt az állat kétséget kizáró azonosítása sem történt meg.
Az OEB az első fokon eljáró etikai bizottság megrovás etikai büntetésről hozott határozatát helybenhagyta, megjegyezve, hogy szigorú megrovás etikai büntetés kiszabására a Magyar Állatorvosi Kamaráról, valamint a magánállatorvosi tevékenység gyakorlásáról szóló 1995. évi XCIV. törvény nem ad lehetőséget.

Az ügy jogszabályi háttere
1995. évi XCIV. törvény a Magyar Állatorvosi Kamaráról, valamint a magán-állatorvosi tevékenység gyakorlásáról
22. § (1) E törvény alkalmazásában a szakmai irányelvek, valamint az állatorvos-etikai szabályok vétkes megszegése etikai vétségnek minősül. (2) Etikai vétség elkövetésének alapos gyanúja esetén, vagy ha azt maga a tag kéri, etikai eljárást kell lefolytatni.
23. § (4) Ha az etikai vétségnek is minősülő ügyben büntető- vagy szabálysértési eljárás is indult, a kilencven napos határidő a jogerős határozat területi szervezettel történt közlésétől, az egyéves határidő pedig az eljárás jogerős befejezésétől számít. (5) A bíróság vagy szabálysértési hatóság határozatát a jogerőre emelkedést követő harminc napon belül megküldi az illetékes kamarai szervnek.

1998. évi XXVIII. törvény az állatok védelméről és kíméletéről (Ávt.)
6. § (1) Az állatnak tilos indokolatlan vagy elkerülhető fájdalmat, szenvedést vagy sérülést okozni, így különösen az állatot nem szabad a) kínozni.
43. § (1) Aki tevékenységével vagy mulasztásával az állatok védelmére, kíméletére vonatkozó jogszabály vagy hatósági határozat előírását megsérti, magatartásának súlyához, ismétlődéséhez igazodó mértékű állatvédelmi bírságot köteles fizetni. Állatvédelmi bírság kiszabása helyett, illetve azzal egyidejűleg az állattartót a hiányosságok kijavítására, illetve pótlására kell kötelezni. (4) A bírság megfizetése nem mentesít más jogkövetkezmények alól.
48. § (1) Az állatvédelmi jogszabályok megsértése miatt az állatvédelmi célú társadalmi szervezetek jogosultak fellépni, és az állami szervektől, önkormányzatoktól a megfelelő és hatáskörükbe tartozó intézkedés megtételét kérni. (2) Az állatvédelmi jogszabályok megsértése miatt - az ilyen magatartástól való eltiltás iránt - a bíróság előtt az (1) bekezdésben megjelölt szervezet pert indíthat.

244/1998. (XII. 31.) Korm. rendelet az állatvédelmi bírságról
1. § Aki tevékenységével, vagy mulasztásával az állatok védelmére és kíméletére vonatkozó jogszabály rendelkezését, vagy hatósági határozat előírását megsérti - magatartásának súlyához, ismétlődéséhez igazodó - állatvédelmi bírságot köteles fizetni.
3. § (1) A bírságot feladatkörében a) a települési, fővárosban a fővárosi kerületi önkormányzat jegyzője, b) az illetékes megyei (fővárosi) állat-egészségügyi és élelmiszer-ellenőrző állomás, valamint c) a természetvédelmi hatóság szabja ki. (2) A bírság kiszabását állatvédelmi szervezet is kezdeményezheti.
4. § Állatvédelmi bírság kiszabható azzal szemben, aki a) az Ávt. 2. §-ában felsorolt állatok valamelyikének szükségtelenül jelentős fájdalmat, tartós szenvedést, testi károsodást okoz.

Az érintett alkotmányos jogok
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.

A vizsgálat megállapításai
1. Az Alapítvány képviselője előadta, hogy 2003. április 17-én Sárpilisen elpusztult egy idős házaspár kutyája. Ezen a napon az állatorvos a tulajdonos megrendelésére veszettség elleni kötelező védőoltást adott be a kutyának. Az Alapítvány képviselői állatvédelmi bírság kiszabását indítványozták.
Az Ávt. célja, hogy elősegítse az állatvilág egyedeinek védelmét, fokozza az emberek felelősségtudatát az állatokkal való kíméletes bánásmód érdekében, valamint meghatározza az állatok védelmének alapvető szabályait.
A törvényhez fűzött indokolás szerint „egy civilizált államban nyilvánvalóan nem tűrhető el, hogy bárki közönyösen viseltessék az állatoknak okozott szenvedésekkel szemben. A társadalom erkölcsi érzékét is sértő cselekmények megelőzéséhez és visszaszorításához szükséges jogi szabályozás jelenleg még részben kialakulatlan”.
Aki tevékenységével, vagy mulasztásával az állatok védelmére és kíméletére vonatkozó jogszabály rendelkezését, vagy hatósági határozat előírását megsérti, állatvédelmi bírságot köteles fizetni. Állatvédelmi bírság kiszabható azzal szemben, aki az állatvédelmi törvény hatálya alá tartozó állatnak szükségtelenül jelentős fájdalmat, tartós szenvedést, testi károsodást okoz. Ennek megítélése gyakran igen nehéz feladat, ezért alapos bizonyítási eljárást igényel.
A konkrét esetben az Alapítvány bejelentését követően egy állatorvos eljárását kellett minősíteni.
2. A jegyző – az ügyészség óvását követően – a tényállás tisztázása érdekében bizonyítási eljárást folytatott le. Meghallgatta azokat a személyeket, akik az oltásnál jelen voltak, állásfoglalást kért az Állatorvosi Kamarától a nyakfogó használatáról és bizonyítékként értékelte a boncolási jegyzőkönyvet.
Az állatvédelmi bírság kiszabására irányuló kérelmet elutasító határozat indokolása az alábbiakat tartalmazza:
„- A boncolási jegyzőkönyv szerint a kutya testén külsérelmi nyomokat nem találtak. Nem tartalmazza a jegyzőkönyv, hogy a kutya mikor és mitől múlt ki.
- A tanúvallomások alapján sem bizonyítható, hogy a kutya az oltás után mikor múlt ki.
- A tanúvallomások alapján nem bizonyítható, hogy az állatorvos a nyakfogóval az önvédelem célját meghaladóan ütötte volna a kutyát. A nyakfogó használata a kamarai állásfoglalás szerint elfogadott.”
Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvényhez fűzött kommentár szerint „az indokolás tartalmazza a közigazgatási szerv által megállapított tényállást, az elfogadott bizonyítékokat, az ügyfél által felajánlott de mellőzött bizonyítékokat, a mellőzés okát. Az indokolás tartalmazza a szakhatóság megnevezését és állásfoglalását is, amennyiben az adott eljárásba a szakhatóság bevonása szükséges volt. Az indokoló rész tartalmazza a határozat alapjául szolgáló jogszabályok megjelölését (nem csupán a jogszabály megjelölésére, a paragrafus és a bekezdés számra történő utalást, hanem az érthetőség érdekében a jogszabály tárgyának és a hivatkozási alapot képező szabálynak a tömör felidézését is). Mindezek feltüntetése az indokolásban azért nélkülözhetetlen, mert a közigazgatási szerv csak így tud nyomatékot adni döntésének azáltal, hogy meggyőző erővel (különösen elutasító, vagy kötelezettséget előíró határozatnál) fokozza az ügyféli önkéntes jogkövetést.”
A határozat indokolásából csak az derül ki, hogy meghallgatták az oltásnál jelen lévő személyeket, az viszont már nem, hogy pontosan kiket hallgattak meg és a meghallgatottak milyen tartalmú nyilatkozatot tettek. Az sem derül ki, hogy kik azok a személyek, akik nem adhatnak felvilágosítást a tényállás megállapítása szempontjából, mert nem voltak jelen az oltásnál. Abból, hogy a nyakfogó használata elfogadott, még nem következik, hogy a vizsgált esetben szakszerűen alkalmazták. A bizonyítékként felhasznált boncolási jegyzőkönyv nemcsak azt tartalmazza, hogy az állat testén nem találtak külsérelmi nyomokat, hanem más megállapítást is (pl. kitört fogak, gége falában bevérzés, aspirált vér), amiről a határozat nem tesz említést.
Nem állapítható meg az sem, hogy a jegyző az Állatorvosi Kamara mely szervét kereste meg és az pontosan milyen tartalmú állásfoglalást adott.
Az ügy érdemét nem érinti, de meg kell jegyezni, hogy a határozat csak az alapul szolgáló jogszabályok címét és megjelölését tartalmazza.
Fentiekre tekintettel álláspontom szerint a jegyző határozatának indokolása hiányos, nem állapítható meg, hogy következtetéseit milyen tanúvallomások alapján vonta le, ezért kétséges, hogy eleget tett-e a tényállás tisztázására vonatkozó kötelezettségének.
Az ügy megítélése szempontjából lényeges körülmény, hogy a Magyar Állatorvosi Kamara Tolna Megyei Szervezete Etikai Bizottsága az állatorvost az Etikai Szabályzat XII. fejezet 2. pontja előírásainak be nem tartása miatt megrovás etikai büntetésben részesítette, a határozatot az OEB helybenhagyta.
3. Az OEB határozata szerint „(…) megállapítható, hogy egy, a Panaszlott által is ismerten, az állatorvosi beavatkozásokat nem tűrő, nagytestű, agresszív kutya vakcinázására kérték fel. A panaszlott a kutyát – sajnos még elég gyakran alkalmazott – fizikai kényszerítő eszközzel próbálta rögzíteni a vakcina beadásához. Ilyen módszer alkalmazása esetén az állat akkor is sérülést szenvedhet, ha szándékosan nem ütlegelik, ez esetben például az állatnak 3 foga kitörött. A sérüléseken kívül a szabad tartáshoz szokott állat sarokba szorítása és nyakfogóval történő rögzítése is fölösleges stresszt és fájdalmat okoz az állatnak. Az E.SZ. XII. fejezet 1. előírja, hogy az állatorvos tevékenysége során az állatvédelem törvényi, jogszabályi előírásait és szabályait tartsa be és azt másoktól is követelje meg. 2. Az állat(ok) befogása, megfékezése, kezelése során olyan megoldásokat alkalmazzon, amelyek az indokolatlan fájdalmat és szenvedést kizárják. Az OEB véleménye szerint a panaszlott az állat megfékezésére, jóllehet ismerte az állat agresszív védekező természetét, az állatvédelmi szempontoknak is megfelelő és hozzáférhető módszer (előzetes nyugtatás szájon át a tulajdonos által beadható készítménnyel) helyett olyan eljárást alkalmazott, ami az állatnak felesleges szenvedést, stresszt okozott. Panaszlott ezzel a magatartásával megsértette az ESZ idézett előírásait és ezzel etikai vétséget idézett elő, ezért az OEB a fentiek szerint határozott.”
Az állatorvosi eljárás szakszerűségének megítélése szakmai kérdés, ezért ilyen esetekben indokolt az Állatorvosi Kamara bevonása. Az OEB határozata egyértelműen megállapítja, hogy az állatorvos olyan eljárást alkalmazott, ami az állatnak felesleges szenvedést, stresszt okozott.
Az etikai eljárás lefolytatása nem zárja ki az állatvédelmi bírság kiszabását. Az etikai eljárást az 1995. évi XCIV. törvény alapján kell lefolytatni, míg az állatvédelmi bírság kiszabhatósága az Ávt-n alapul. A kifogásolt eljárás sértheti az etikai szabályzatot, miközben helye lehet az állatvédelmi bírság kiszabásának is, ha az eljárás az állatnak indokolatlan vagy elkerülhető fájdalmat, szenvedést vagy sérülést okozott. 
4. Az Alapítvány a Tolna Megyei Közigazgatási Hivatal határozatának bírósági felülvizsgálatát kezdeményezte.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte, vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az Obtv. 29. § (2) bekezdésének e) pontja alapján a törvény alkalmazásában nem minősül hatóságnak a bíróság. Erre tekintettel a fentieken túlmutató megállapításokat nem tehetek, ajánlással vagy kezdeményezéssel nem élhetek.

Budapest, 2004. augusztus 19.

Lenkovics Barnabás sk.