Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 5217/2003. sz. ügyben

Előadó: dr. Szécsi Mária
Az eljárás megindítása
A panaszos a beadványában azt sérelmezte, hogy a Wesley János Lelkészképző Főiskola a sikeres záróvizsgája után nem adta ki oklevelét, mert a képesítési feltételként előírt nyelvvizsga kötelezettségét nem teljesítette. Álláspontja szerint viszont a nyelvvizsga kötelezettség alól a 97/2000. (VI.22.) Korm. rendelet 2. §–a értelmében mentesült, hiszen az ott előírt munkakörben dolgozik, és dolgozott a képesítési jogszabály hatályba lépése előtt is. Kifogásolta továbbá, hogy kérelmére a főiskola késedelmesen válaszolt.
Miután a panaszban foglaltak alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság gyanújára utaltak, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) alapján az ügyben vizsgálatot rendeltem el. Tájékoztatást és iratokat kértem a főiskola főigazgatójától, valamint az oktatási minisztertől, mert a panaszos a minisztériumhoz is fordult problémájával. 

A megállapított tényállás
A panaszos 1994 szeptemberétől volt a főiskola hallgatója szociális munkás szakon. Tanulmányait gyermekének születése miatt többször megszakította, majd 2001 júniusában tett sikeres záróvizsgát. Nyelvvizsgája nem volt, diplomát ezért nem kapott. A nyelvvizsga letételére halasztást kért, amit a főiskola engedélyezett is. (2001. augusztus 7–i igazolásában a főiskola a következőket állapította meg: a hallgató 2001. június 14–én sikeres záróvizsgát tett, jelenleg az alapfokú nyelvvizsga megszerzése céljából egyénileg nyelvi képzésben vesz részt. Amikor bemutatja alapfokú C típusú nyelvvizsgáját, kézhez kapja az Általános Szociális Munkás képesítésről szóló oklevelét.) A panaszos nyelvvizsgája kétszeri kísérlete ellenére nem sikerült. Időközben tudomására jutott, hogy a 97/2000. (VI.22.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Rny.) 2. §–a szerint az 1996. előtt is szociális munkás munkakörben dolgozó felmentést kaphat a nyelvvizsga–kötelezettség alól. Minthogy ő már 1991 óta ténylegesen szociális munkásként dolgozott, 2003. február 25–én kérelmet nyújtott be a mentesítés iránt, csatolva a munkakörére vonatkozó igazolásokat. (Kérelmében arra is hivatkozott, hogy Oroszlányban utcai szociális munkát végez.) E kérelmére a főiskolától írásban 2003. július 23–án kapott választ, amelyben a főigazgató–helyettes a panaszost arról tájékoztatta, hogy a felsőoktatásról szóló 1993. évi LXXX. törvény (Ftv.) módosult ugyan, de az abban adott mentesség rá nem vonatkozik (bizonyára a 40 év felettiek kedvezményére gondolt). A módosítás mégis azzal a kedvező változással jár számára, hogy a nyelvvizsga teljesítését a záróvizsga után bármikor igazolhatja (ehhez nem kell az intézmény külön engedélye), és ezt követően a diplomáját kiadják. E válasz az Rny. 2. §–ára alapított kérelemre azonban nem reagált.
A panaszos felvilágosítást kérő levelére az Oktatási Minisztérium 2003. június 11–i válaszában ismertette az Rny. 2. §–át, amely az ott meghatározott feltételek esetén a nyelvvizsga–kötelezettség alól a mentességet kimondta. Az Oktatási Minisztérium Felsőoktatási Főosztályának vezetője e levelében azt is közölte a panaszossal, hogy a rendeletben foglalt feltételek fennállásáról és így a mentesség megadásáról a felsőoktatási intézmény jogosult dönteni. Ezzel egyidejűleg, tehát június 11–én a főiskola főigazgató–helyettesét is tájékoztatta a minisztérium erről, kérve a mentességi igény elbírálását.
A panaszos – minthogy hosszabb ideig nem kapott kérelmére választ – sürgető levéllel fordult a főigazgatóhoz, amiben hivatkozott az Oktatási Minisztériumtól kapott felvilágosításra is. Kérte a méltányos elbírálást, különösen azért, mert a diploma nélkül alacsonyabb fizetési kategóriába sorolva, sokkal alacsonyabb illetményért kell dolgoznia, és emiatt két gyermekének anyagi körülményei is rosszabbak. Kérte továbbá, indokolja meg a főigazgató, miért nem jár neki a felmentés a nyelvvizsga– kötelezettség alól. A főigazgató–helyettes 2003. szeptember 25–i válaszában közölt álláspontja szerint a panaszos kérelmében hivatkozott kormányrendelet – nem utolsó sorban annak alkotmánysértő és törvénysértő volta miatt – hatályát vesztette, az Ftv. módosítása pedig csak a 40 éven felülieknek adott mentességet. (A panaszos életkora 34 év.) A nyelvvizsgáról szóló igazolás bemutatását követő 30 napon belül a főiskola az oklevelet kiadja, írta a főigazgató–helyettes.

Az érintett alkotmányos jogok
A jogállamiságból fakadó tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § (2) bek.)
A munkához való jog (Alk. 70/B. §)
A művelődéshez való jog (Alk. 70/F. §)

A jogszabályi háttér
A felsőoktatásról szóló 1993. évi LXXX. törvény (Ftv.), a módosításaival 
A szociális felsőoktatás alapképzési szakjainak képesítési követelményeiről szóló 6/1996. (I.18.) Korm. rendelet (R.)
A felsőoktatási intézményekben a képesítési követelmények alapján folyó alapképzési szakokon a nyelvvizsgák letételéről szóló 97/2000. (VI.22.) Korm. rendelet (Rny.)
A felsőoktatási alapképzési szakok képesítési követelményeinek kreditrendszerű képzéshez illeszkedéséről szóló 77/2002. (IV.13.) Korm. rendelet (Rk.)

A vizsgálat megállapításai
1. Az oklevél megszerzéséhez szükséges nyelvvizsga–követelmény a panaszos esetében azért sajátos, mert tanulmányait 1994 szeptemberében kezdte, és az R. csak az 1996/97–es tanévtől volt alkalmazható. Ez írta elő a középfokú állami nyelvvizsgát a szociális munkás szak képesítési feltételeként. Az Rny. 2. §–a pedig kifejezetten az R.-ben meghatározott e feltétel alól adott mentességet a betöltött munkakör alapján. (De csak akkor, ha a munkakör az R. hatályba lépése előtt keletkezett.) A panaszosnak a diploma megszerzéséhez tehát a főiskola saját képesítési előírásai szerint kellett igazolnia az alapfokú C típusú nyelvvizsgát, amint erről megkeresésemre a főigazgató–helyettes tájékoztatott. Abban az időben azonban – a panaszostól kapott szóbeli információ szerint – a főiskola hallgatói ún. belső nyelvvizsgát tehettek alapfokú nyelvvizsgaként, és így tudtak záróvizsgázni és diplomát kapni. A panaszos erről a lehetőségről akkor nem tudott, mert hallgatói jogviszonya gyermekének születése miatt szünetelt. (A főiskolai keretben tehető nyelvvizsgát említi a főigazgató–helyettesnek az előző ombudsmanhoz írt 2000. májusi levele is. Ld. erről a 2. pontot.)
A 2002. szeptember 1–jén hatályba lépett Rk. a kreditrendszerű képzés kapcsán kiegészítette a képesítési követelményeket. A 11. sz. mellékletében a szociális szakcsoport nyelvi követelményét főiskolai szintű szakokon egy idegen nyelvből alapfokú C típusú vagy középfokú A vagy B típusú államilag elismert, illetve azzal egyenértékű nyelvvizsga előírásával határozta meg. Ez a hallgató számára az R.-nél kedvezőbb követelmény, ezért ennek alkalmazását rendelte el (1. § (3) bek.), éspedig visszamenőleges hatállyal, 2002. január 1–jétől. Az Rk. fenntartotta ugyanakkor – a nyelvvizsgaszint csökkentése mellett is – az Rny. 2. §–ával adott, munkakörhöz kötött mentességet. Ez a kedvezmény tehát 2000 óta folyamatosan létezik.
Nem vitatom, hogy a panaszos képesítésére nem az R. követelményei vonatkoztak, ugyanakkor egyrészt önhibáján kívül nem tudott élni az ún. belső (lektorátusi) nyelvvizsga  lehetőségével, mint más hallgatók, másrészt a későbbi, nehezebb nyelvi előírások (középfok) a mentesítő rendelkezés miatt az ő esetében ténylegesen enyhébbek lettek, mint az eredeti főiskolai előírás. Miután ez a kedvezmény azóta folyamatosan és most is fennáll, nem mondható, hogy a főiskola által a panaszossal szemben támasztott követelmények (alapfokú állami nyelvvizsga) alacsonyabbak voltak a jelenlegieknél. A panaszos 2001. évi záróvizsgája idején is kedvezőbbek voltak a diplomaszerzés feltételei azoknak a szociális munkás munkakörben dolgozóknak a számára, akik vele egyidőben, de szünetelés nélkül fejezték be tanulmányaikat, mert rájuk már az R. és az Rny. szabályai együttesen vonatkoztak. Az Ftv. 2003. július 1–jén hatályba lépett módosítása értelmében a záróvizsga letétele idején hatályos képesítési feltételek szerint kell a záróvizsgát teljesíteni. (Egyébként a más főiskolákon végzett hallgatóknál az Rny. rendelkezéseit alkalmazták, és az oklevelüket ők megkapták.) 
Ha a főiskola – amint azt a főigazgató–helyettes írta – a képesítési feltételek megállapításánál a hallgató tanulmányainak megkezdését tekinti irányadónak, és a saját szabályozási hatáskörére hivatkozik (ld. a 2. pontot), akkor azt is figyelembe kell vennie, hogy a nyelvi követelmény intézményi szabályozására adott felhatalmazás az Ftv. módosításával, 1996. szeptember 1–jén lépett hatályba (1996: LXI. tv. 71. § (2) bek., Ftv. 95. § (4) bek. b) pont). Intézményi előírást is csak felmenő rendszerben lehet érvényesíteni, ezért az 1994 szeptemberében beiratkozott panaszos esetén az alapfokú nyelvvizsga–előírást még nem.
Az előbbiek alapján álláspontom szerint a panaszos esetében a mentességi szabály alkalmazása is indokolt, mert ellenkező esetben az elbírálás méltánytalanul hátrányos lenne vele szemben. Természetesen ehhez az szükséges, hogy az Rny.-ben előírt munkaköri feltételt igazolni tudja. A megállapított tényállás azonban arra is alapot ad, hogy a panaszos esetén a nyelvvizsgafeltétel az oklevél kiadásához nem követelhető, ha a mentességi kedvezményt éppen tanulmányainak kezdő időpontja miatt tagadják meg tőle. 
2. A főigazgató–helyettes a panaszosnak írt és a megkeresésemre adott válaszában is hivatkozott arra, hogy az Rny. alkotmányellenes. Ezzel összefüggésben még 2000 májusában az előző országgyűlési biztoshoz is fordult, ismertette azt az álláspontját, hogy a szociális munkás képzésben a középfokú állami nyelvvizsga–követelmény túlzott, ugyanakkor a betöltött munkakör alapján a követelmény alól mentesítést adó – tehát a kötelezettséget enyhítő – kormányrendelet alkotmányellenes. Emellett – amint az a megkeresésre adott válaszból kitűnt – az R. rendelkezéseit 1996. és 2002. között az intézmény nem alkalmazta, mert álláspontja szerint az Ftv. 95. § (4) bekezdés b) pontja alapján – a 2002. évi módosításáig – a nyelvismereti feltételt az intézmény maga határozhatta meg, és ezt meg is tette, alapfokú nyelvvizsga–követelményként. 
A jogalkalmazás során nincs lehetőség arra, hogy az általa alkotmányellenesnek ítélt jogszabályt a jogalkalmazó mellőzze, mintegy hatálytalannak, nemlétezőnek tekintve azt. Az alkotmányellenesség megállapítására és emiatt a jogszabály hatályon kívül helyezésére csak az Alkotmánybíróságnak van joga. Eddig ilyen döntés nem született sem az R., sem az Rny. tekintetében. Erre való tekintettel az Rny.-ben meghatározott különleges, a munkakörhöz kötött mentesség jelenleg is fennáll. Ennek véleményem szerint az az oka, hogy a jogalkotó felismerte, nem életszerű, hogy a már 1996 óta – a képesítési rendelet (R.) hatályba lépése előtt is – ténylegesen szociális munkát végzőknél a nyelvtudást a szakmai követelmények elé helyezzék. Ez esetben ugyanis a felsőfokon megszerzett szakmai ismeretek hasznosulása a döntő a társadalmi cél – a szociális gondozás – megvalósulása szempontjából. 
3. A panaszos beadványainak elbírálását, a tájékoztatási kötelezettség teljesítését illetően az intézmény úgy véli, hogy annak szóban és írásban eleget tett. Az intézménytől kapott iratok szerint azonban a panaszosnak a mentességet kérő 2003. február 25–i beadványára írásban nem, illetőleg hibásan és késedelmesen válaszoltak, a jogorvoslati lehetőségről pedig egyik esetben sem adtak tájékoztatást. A 2003. július 23–i levél nem a beadványra válaszol, nem szól arról, miért nem teljesítik az Rny.-re alapított kérelmet. A szeptember 25–i válaszban pedig tévesen azzal utasítják el a kérelmet, hogy az Rny. hatályát vesztette. (Ezt a hibát a megkeresésemre adott válaszában a főigazgató–helyettes  javította.) A válaszok egyáltalán nem említik az Oktatási Minisztériumnak az üggyel kapcsolatban a főiskolához írt levelét, amelyről egyébként a panaszos is értesült. Azt, hogy a panaszos esetében a főigazgató–helyettes szerint az R. és az Rny. sem alkalmazható, csak a megkeresésemre adott tájékoztatása tartalmazza, a panaszossal ezt nem közölte. 
4. A volt hallgató jogorvoslati lehetőségére vonatkozó kérdésemre az intézménytől választ nem kaptam. 2003. július 1–je után, az Ftv. módosítása nyomán az intézmény döntésével szemben végső soron a bírósághoz lehet fordulni, ez időpont előtt pedig törvényességi felügyeleti jogkörében az oktatási miniszter járhatott el. Az intézmény azonban a panaszost a jogorvoslati lehetőségről nem tájékoztatta. Tekintettel arra, hogy a panaszos eredeti kérelméről még mindig nem hozott döntést, ezért ez a mulasztás pótolható. 

Összefoglalva:
A vizsgálatom eredményeként megállapítottam, hogy a főiskola a panaszosnak a tisztességes eljáráshoz való alkotmányos jogával összefüggésben visszásságot okozott azzal, hogy a nyelvvizsga–kötelezettség alól mentesítést kérő beadványát késedelmesen, nem a kérelemnek megfelelően bírálta el. Mindez közvetve érinti a művelődéshez és a munkához való jogot is. 
Előzőekre tekintettel az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján kezdeményezem a főiskola főigazgatójánál, hogy a panaszos kérelmét – a vizsgálatom megállapításaira is tekintettel – ismételten vizsgálja meg, és hozzon abban döntést, indokolással ellátva. Döntésében a jogorvoslati lehetőségről is adjon tájékoztatást, hogy azzal a panaszos élhessen. 
Kérem a főiskola főigazgatóját, hogy kezdeményezésemmel kapcsolatos állásfoglalásáról az Obtv. 21. § (2) bekezdése szerint 30 napon belül szíveskedjék tájékoztatni.

Budapest, 2004. július 13.

Takács Albert sk.