Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának 
Jelentése
az OBH 4999/2003. sz. ügyben

Tárgy:         A tulajdonhoz való jog védelméről egyes 
bankok jelzáloghitelezési gyakorlatával kapcsolatban

Előadó: dr. Wertán Balázs

1. Az eljárás megindítása.
1.1. A panaszos bejelentése az alapügyben. 
A panaszos azzal a kéréssel fordult az országgyűlési biztoshoz, hogy fejtse ki véleményét az általa jogosulatlan pénzügyi szolgáltatási tevékenység bűntette, ügyvédi visszaélés bűntette és üzleti titok megsértésének bűntette miatt kezdeményezett büntetőeljárásokban hozott – számára kedvezőtlen – rendőrségi és ügyészségi elutasító határozatokról. A biztos kiterjesztette vizsgálatát a panaszos ügyében eljárt Otp Bank, Hungaroholding Rt. és dr. Cs. J. ügyvéd eljárásával kapcsolatos hatósági, felügyeleti eljárásokra, illetve azok elmulasztására is.
1.2. Kapcsolódó ügyek
1.2.1. Az OBH 2913/2003. sz. ügyben a panaszos vételi jog előzetes tájékoztatás nélkül pénzintézet javára történő bejegyeztetését sérelmező beadvánnyal fordult az Országgyűlési Biztos Hivatalához, melyben a Kereskedelmi és Hitelbank Rt. (továbbiakban: K&H Rt.) javára vételi jog tisztességtelen alapítását kifogásolta.
1.2.2. Az OBH 5337/2003. sz. ügyben a panaszos egy pénzintézet hitelbiztosítéki értéket megállapító eljárását kifogásolta. 
1.2.3. Az OBH 5839/2003. sz. ügyben a panaszos – konkrét panasz nélkül – a lakáshitelezéssel kapcsolatos biztosi eljárás eredményéről érdeklődött.
1.2.4. Az OBH 5906/2003. sz. ügyben a panaszos a Földhitel- és Jelzálogbank Rt. (továbbiakban: FHB Rt. vagy a bank) fedezetértékelési számítását kifogásolta.
1.2.5. Az OBH 2741/2004. sz. ügyben a panaszos a K&H Rt. javára hitelfedezetként kikötött vételi jog alapján tanúsított tisztességtelen banki eljárást panaszolta.

2. A megállapított tényállás. Sajtóháttér.
2.1. Tényállás az 1.1 alatt írt alapügyben: 1991 és 1993 között több hitelfelvevő kötött szerződést az Otp-vel. Ezek között volt a panaszos, illetőleg néhai édesanyja, valamint a Mirabella Gmk, melyben tagok a panaszos néhai szülei voltak. A követelések fedezeteként a panaszos és édesanyja ingatlanaira jelzálogjogokat jegyeztek be a hitelező javára. A néhai szülők elhunytával a tartozások – öröklés folytán – a panaszos mint adós kezében koncentrálódtak. A panaszos nyilatkozott arról, hogy az adósok az Otp-nél ’jó adós’ minősítést kaptak, mivel a panaszos édesapja külföldi kiküldetésben, külügyi területen dolgozott, valamint a New York-i Columbia Egyetemen tanított, édesanyja pedig öt hazai üzlettel rendelkezett, melyeket franchise rendszerben működtetett és üzlete volt Ausztriában is. A kölcsönök szerződésszerű kiegyenlítését a panaszos édesanyjának majd édesapjának váratlan elhunyta akadályozta meg. Panaszos – tekintettel a halálesetekre, valamint a szülői üzletmenet ismeretének és abban való személyes részvételének hiányára, bár nem fizette vissza a kölcsönöket határidőben – a kölcsöntartozás visszafizetését ’tisztességesen rendezni óhajtotta’. A tartozás fedezeteként a mai értéken több mint 200 mFt értékű, jó helyen található budai hatlakásos társasház szolgált. Az Otp és a panaszos között folyt tárgyalások során maga a panaszos jelentette be, hogy fedezetként további ingatlanokkal rendelkezik; ezekre az ingatlanokra az Otp további jelzálogjogot jegyeztetett be. E tárgyalások során az Otp vezetősége – a panaszos állítása szerint – teljes ingatlan-vagyonáról a panaszos titkát képező adatok birtokába jutott.
1998 augusztusában az Otp követeléseit a Hungaroholding Rt.-re engedményezte. A panaszos állítása szerint ez olyan időpontban történt, amikor a panaszos már többször tárgyalt az Otp vezetőivel. Ezek során megállapodtak abban, hogy a panaszos a hatlakásos társasházból két ingatlan eladásával hozzájut a szükséges összeghez és azzal tartozását kiegyenlíti. Röviddel e tárgyalást követően került sor a tartozások (első) engedményezésére. 
1999. október 1-én a követeléseket a Hungaroholding Rt. dr. Cs. J. ügyvédre engedményezte (második engedményezés). Az engedményes ügyvéd ugyanakkor a panaszosnak korábbi megbízottja volt, a panaszos részére korábban végrendeletet és adásvételi szerződéseket készített, így a panaszos vagyoni és jövedelmi helyzetét jól ismerte, és ezen ismeretek birtokában szerezte meg a panaszossal szemben fennálló követeléseket. 
A panaszos az ügyvéd ellen 2003. július 22-én büntető feljelentést tett, melyben jogosulatlan pénzügyi szolgáltatási tevékenység bűntettének, ügyvédi visszaélés bűntettének és üzleti titok megsértése bűntettének elkövetését állította. A panaszos szerint a büntetőhatóságok részéről meghallgatására sor nem került, további dokumentumokat nem csatolhatott és a nyomozó hatóság rendkívül rövid idő alatt hozott elutasító határozatot. Így az ügyvédi visszaélés bűntettének gyanúja miatt 2003. július 22-én tett feljelentést, amit a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal 2003. augusztus 14-én elévülés miatt utasított el. A határozatra a panaszos 2003. augusztus 26-án panaszt jelentett be. A panasz nyomán a Legfőbb Ügyészség 2003. szeptember 2-án áttette az ügyet a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatalhoz, szeptember 16-án azonban az elévülésre alapozott eredeti nyomozást elutasító határozatot mégis a Legfőbb Ügyészség változtatta meg akként, hogy a nyomozást elutasító határozatot bűncselekmény hiánya miatt tartotta fenn. [Részletek az indokolásból: „a határozat felülvizsgálata alapján megállapítottam, hogy az ügyvédi visszaélés bűntettét a minősítéstől függetlenül csak jogtalan hátrányokozási célzattal történő kötelességszegéssel lehet elkövetni. Az ügyvédi kötelességszegésre nincs adat.” A jogtalan hátrányokozás azért nem állhat fenn, így az indokolás, mert a tartozás összegét – az engedményezéstől függetlenül és attól nem befolyásoltan – a bíróság perben állapította meg.] 
A panaszos dr. Cs. J. ügyvéd ellen a Magyar Ügyvédi Kamaránál (továbbiakban: MÜK) etikai eljárást kezdeményezett. Az ügyet áttették az illetékes Budapesti Ügyvédi Kamarához (továbbiakban: BÜK). A BÜK elsőfokú határozatával a panaszt elutasította. A panaszos fellebbezett. A MÜK - jelentésem kiadásának időpontjáig -  még nem hozta meg másodfokú határozatát.
A panaszos állítása szerint nem véletlen, hogy épp a tárgyalások lezárultával és a tartozás kiegyenlítésének közeledtével került sor a követelésnek mint behajthatatlan követelésnek az engedményezésére, és az sem véletlen, hogy az – közvetve ugyan, de – dr. Cs.-hoz, a panaszos korábbi megbízottjához került. A panaszos jelezte, hogy utóbb akárhány alkalommal fordulhatott a követelés új jogosultjához, dr. Cs.-hoz, minden alkalommal elutasította tárgyalási és megoldási javaslatait, melyek arra vonatkoztak, hogy a bíróság által megítélt összeget megfizesse, mely a jelzálogjog megszűnését eredményezte volna.

2.2. Rövid tényállás az 1.2.1. alatt írt ügyben: A panaszos a K&H Rt.-vel 1999. év végén kötött kölcsönszerződést. Beadványában sérelmezi, hogy a kölcsön termékismertetőjében szereplő jelzálogjog bejegyzése helyett a K&H Rt. opciós jogot jegyeztetett be ingatlanukra a kölcsön törlesztés elmaradása esetére. 2003 januárjában a fennmaradt 200 eFt körüli tartozás fejében lakásukat a bank irreálisan alacsony összegért eladta.
Rövid tényállás az 1.2.2. alatt írt ügyben: Beadványában sérelmezi a panaszos, hogy a 9 mFt hitel folyósításához fedezetként a megvásárlásra került 16,2 mFt-os vételárú lakóingatlan mellett a szülők 22 mFt-ra értékelt lakását is jelzáloggal kellett megterhelni. A pénzintézet a fedezeti értéket a fogalmi érték 80%-ának 60%-ában állapította meg. Ezzel a panaszos állítása szerint az érték 48%-a vehető fel hitel formájában. A beadványban a panaszos nehezményezte, hogy a másik lakóingatlan teljes értékére jelzálogjogot jegyeztek be, és nem csak arra az értékre, ami a megkívánt fedezethez hiányzott.
Rövid tényállás az 1.2.4. alatt írt ügyben: A panaszos levélben fordult az FHB Rt.-hez: egyrészt a bank elfogadhatatlan mennyiségű információ-kérését, másrészt és főképp a bank hitelfedezet számítási metodikáját kifogásolta. Az ingatlan 21-23 mFt-os piaci értékét a bank – ismeretlen számítás alapján – 14, 7 mFt-os piaci értékben állapította meg, amelynek a 60%-át (8,8 mFt-ot) vettek hitelfedezetnek. Ennek köszönhetően a panaszos különböző hátrányokkal szembesült. Az FHB Rt.-t levelében kérte a panaszos, hogy vizsgálja felül a 23 mFt értékű lakást 8,8 mFt-os fedezeti értéken figyelembe vevő döntését, illetőleg tájékoztatást kért arra vonatkozóan, hogy a fenti, eredeti kiszámítás milyen elvek alapján történt.
Rövid tényállás az 1.2.5. alatt írt ügyben: A panaszos a K&H Bank kölcsönügyletük során követett eljárását sérelmezte. Kifogásolta, hogy különböző gazdasági és családi okok miatt nem tudta tartozását törleszteni, és bár a kölcsön törlesztésének végső határideje csak 2006-ban jár le, tavaly júniusban bank értesítette a panaszost, hogy – a panaszos állítása szerint – az ingatlant egy budapesti cégnek a Welting Kft.-nek adta el. A Welting kft. képviselői a családnak felajánlották, hogy a Kft. által vételárként megfizetett összeg, és további 1 millió Ft megizetése ellenében a család megszerezheti korábbi ingatlana tulajdonjogát, egyébként pedig 2004. április 30-án az ingatlan elhagyására kényszerítik őket.

2.3. Sajtóhírek, állásfoglalások egyes bankok jelzáloghitelezési gyakorlatával kapcsolatban. 
A Népszabadságban több alkalommal is (2003. szeptember 12-i szám, Ingatlanpiac; 2003. november 25-i szám, Piac-Gazdaság) cikk jelent meg a bankok jelzálog-hitelezési gyakorlatáról. Az alábbiakban a cikkekben fellelhető és a jelen vizsgálathoz releváns legfontosabb véleményeket és állásfoglalásokat foglalom össze.
A cikkek felhívják a figyelmet arra, hogy a bank az adós tartozását eladhatja egy követelésbehajtó cégnek. A pénzintézetek továbbá a pénzük védelmére hivatkozva biztosítékok egész arzenáljával (vételi jog kikötése, befogadói nyilatkozat, bankra kedvezményezett életbiztosítás) vértezik fel magukat. Az ügyfelekben – a cikkek szerint – gyakorta támad az az érzés, hogy a bank szinte várja a lehetőséget a kölcsön felmondására. Az elmúlt években több nagy értékű ingatlan tulajdonosával is előfordult, hogy tartozása fejében értékesített házának árából alig látott valamicske pénzt. 
A szeptemberi cikk a vételi jog működéséről így ír: a Postabank a Start-hitel keretében adott kölcsönt ügyfelének, jelzálog kikötése mellett. A 10 mFt-os hitel fedezeteként 22 mFt-os értékű házat adtak jelzálogba. Az adós törleszteni nem tudott, a bankkal megállapodott, hogy vevőt keres. A bank bevonásával 8 hónapig folyó tárgyalások után a vevő elment. Ekkor a bank a jelzálogjog mellé kikötött vételi jog értékén, hétmillió forintért eladta az ingatlant a saját leányvállalatának, mely egy hónap múltán 12 mFt-ért adta tovább. A cikkben nyilatkozik a Kereskedelmi és Hitelbank Rt. (K&H Rt.) lakossági üzletág igazgatója, N. R., aki a szigorú hitelezési szabályokat a betétesek pénzének védelmével indokolja. A lakossági üzletág igazgatója felhívta a figyelmet, hogy a kölcsönt igénylők felelőssége, hogy az eléjük tett szerződést gondosan áttanulmányozzák és csak akkor írják alá, ha az nem sérti érdekeiket. A vételi jog kikötésével kapcsolatban írja a lap, hogy vételi jog kikötéséről is rendelkező ügyben a bank külső szakértővel értékelteti fel az ingatlant, ahol adott esetben a II. kerületi fővárosi telket nulla forint értékben vették számításba. A vételi jog megnyílását követően a bank eladta egy vállalkozónak a z ingatlant, melynek piaci értéke kb. ötszöröse volt a felülépítmény megállapított értékének. A lap megkeresésére az igazságügyi miniszter nem kívánt nyilatkozni. N. R. lakossági igazgató állítja: a bank eljárása teljesen jogszerű. 
Megszólaltatják a cikkek H. G. ügyvédet, a panaszos ügyvédjét is, aki szerint a hitelbiztosítéki értéket a bank köteles megállapítani, az a bank biztonságos működéséhez szükséges. Az alacsonyan megállapított hitelbiztosítéki érték a biztonságos hitelfedezetet garantálja, hiszen így lehet biztonsággal és gyorsan eladni a fedezeti ingatlant. Nem jogellenes a szükséges feltételek fennállta esetén a hitelszerződés felmondása, a biztosítéki ingatlan elárverezése, vagy eladása sem, és a követelés kielégítése sem. Az ügyvéd szerint a baj a vételi jog kikötésével és azzal van, hogy a vételi jog kikötésénél vételárként is az igen alacsony hitelbiztosítéki értéket állapítják meg a bankok. Utal az ügyvéd a Ptk.-ban a feltűnő értékkülönbség esetére meghatározott megtámadási jogra, az uzsorás szerződés semmisségére, továbbá megállapítja, hogy a helyes eljárás a hitelbiztosítéki érték és a vételi jog gyakorlása esetére kikötött vételár különválasztása lenne, illetőleg a hosszabb futamidejű szerződések esetében a vételi jog esetére megállapított vételár időszakonkénti aktualizálása szerződésmódosítás útján. Megjegyzi még az ügyvéd, hogy a hitelszerződés felmondását követően – legtöbbször bármilyen hirdetés, végrehajtási árverés vagy versenyeztetés nélkül – azonnal akad valaki, aki az ilyen ingatlant azonnal megveszi. A nyilatkozó ügyvéd ismer olyan esetet is, amikor az, aki a banktól megveszi az ingatlant, a régi tulajdonosnak ajánlja föl, de már piaci áron. Fontosnak tartaná a vételi jog alkalmazásával vásárló személyek és a bankok kapcsolatának vizsgálatát. 

3. Az érintett alkotmányos jog.
3.1. Az Alkotmány preambulumában rögzíti a szociális piacgazdaságot megvalósító jogállamba való átmenet elősegítését;
3.2. Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése rögzíti, hogy a Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
3.3. Az Alkotmány 9. § (1) bekezdése szerint Magyarország gazdasága olyan piacgazdaság, amelyben a köztulajdon és a magántulajdon egyenjogú és egyenlő védelemben részesül.
3.4. Az Alkotmány 13. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.

4. A vizsgálat jogszabályi háttere e jelentés függelékében található.

5. A vizsgálat megállapításai.
A jelentés 1. pontjában írt panaszbejelentés alapján indítottam eljárásomat. Vizsgálatom célja annak feltárása volt, hogy a jelzálog-biztosíték mellett történő hitelezés mai gyakorlata milyen hatással van az adósok alkotmányos jogaira, sérti-e a tulajdonhoz való jogot a hitelintézetek eljárása, szerződéskötési gyakorlata, továbbá, hogy az állam felügyeleti szervein keresztül megfelelően gondoskodik-e az állampolgárok tulajdonhoz való jogának védelméről.

5.1. Alkotmányos és törvényi háttér.
Az Alkotmány rögzíti, hogy a Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam [Alkotmány 2. § (1) bekezdése], továbbá, a Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot [Alkotmány 13. § (1) bekezdése]. Az Alkotmány 9. § (1) bekezdése szerint Magyarország gazdasága olyan piacgazdaság, amelyben a köztulajdon és a magántulajdon egyenjogú és egyenlő védelemben részesül.
Az Alkotmánybíróság 11/1992. (III. 5.) AB határozatában kimondta: „A jogállam azáltal valósul meg, hogy az Alkotmány valóban és feltétlenül hatályosul. A jog számára a rendszerváltás azt jelenti, és jogi rendszerváltás kizárólag abban az értelemben lehetséges, hogy a jogállami Alkotmánnyal összhangba kell hozni, illetőleg - az új jogalkotást tekintve - összhangban kell tartani az egész jogrendszert. Nemcsak a jogszabályoknak és az állami szervek működésének kell szigorúan összhangban lenniük az Alkotmánnyal, hanem az Alkotmány fogalmi kultúrájának és értékrendjének át kell hatnia az egész társadalmat. Ez a jog uralma, ezzel lesz az Alkotmány valóságossá. A jogállam megvalósítása folyamat. Az állami szervek számára alkotmányos kötelesség ezen munkálkodni.”
Fontos jogirodalmi szerzők álláspontja szerint az alkotmányos szabályok a magánjogi jogviszonyokban, így a szerződéses jogviszonyokban is hatályosak és alkalmazandók. „Az Alkotmány alapjogi rendelkezései és formális szabályaiban kifejeződő értéktartalma a magánjogi jogviszonyokban közvetlen hatást fejtenek ki. Ennek folytán az Alkotmány konkrét rendelkezéseinek érvényesülését és e rendelkezésekben kifejeződő elveit a polgári bíróságok minden … esetben is közvetlenül alkalmazhatják… Ezért a magánjog alanyai jogviszonyaikban az Alkotmány alapjogi rendelkezéseihez is közvetlenül kötve vannak.” (Lábady Tamás in: Polgári jogi kodifikáció, II. évf., 2. sz. 18. o. 3.5. pont.) 
Más jogirodalmi szerzők álláspontja ugyanakkor az, hogy az alkotmányos jogok és elvek közvetlenül nem alkalmazandóak a magánfelek (szerződéses) viszonyaiban. Megállapítják ugyanakkor: „Az állam alkotmányban vállalt kötelezettsége az is, hogy ezeket a jogokat a polgárok egymás közötti viszonyában is a szükséges mértékben érvényesüléshez segítse.” (Vékás Lajos: A szerződési szabadság alkotmányos korlátai, Jogtudományi közlöny, 1999. II. sz. 56. o.). Továbbá: „A törvényhozó alkotmányos kötelezettsége, hogy oly módon szabályozza a magánjogi forgalmat, hogy az az alapjogi követelményeknek is megfeleljen. A magánjog alanyai (így a szerződő felek is) nem közvetlenül vannak tehát kötve az alapjogokhoz, hanem közvetve, a magánjog normáin keresztül.” „Különösen egyenlőtlen pozíciójú felek között létrejövő szerződések esetén nemcsak helyénvaló, hanem kifejezetten szükséges is, hogy a jogalkotó a magánjog értékrendjét és módszerét tükröző konkrét normákkal is közvetítse az alkotmányos alapjogok követelményét, mintegy a magánjog nyelvére fordítva le azokat. Ezt lehet mondani általános jelleggel is az általános szerződési feltételek felhasználásával létrejövő ügyletekre. Hasonló megoldás ajánlatos olyan szerződéses szituációkban is, amelyekben a törvényi norma valamelyik felet hatalmassági helyzetbe hozza, azaz alakító jogot biztosít számára.” (Vékás Lajos id. m. 57., 58-59. o.) E jogirodalmi nézetek jelen vizsgálatunkban is irányadók, hiszen a (banki) hitel- és kölcsönszerződésekben a felek egyenlőtlen pozícióban vannak, e szerződések általános szerződési feltételek alkalmazásával jönek létre, és az egyik felet – ugyan feltételhez kötve, de – hatalmassággal ruházza fel a szerződés. 
A magánjog azon normáit, amelyek az alkotmányos elveket kibontják, és a jogalanyok, köztük a szerződő felek irányába közvetítik, a Polgári Törvénykönyv tartalmazza. A Polgári Törvénykönyv (továbbiakban: Ptk.) szabályai ugyanakkor nem csak közvetítik, hanem ki is egészítik a piaci viszonyok alkotmányos szabályait.
A Ptk. alkotmányos rangú rendelkezései, többek között, az alábbi szabályok: a személyek és szervezetek vagyoni és személyi viszonyait – iránymutató jelleggel – a Ptk. szabályozza [Ptk. 1. § (1) bekezdés]; a Ptk. értelmezési alapelve [Ptk. 1. § (2) bekezdés]; az alanyi jogok és a törvényes érdekek védelme [Ptk. 2. § (1) bekezdés]; a jóhiszeműség, a tisztesség és a kölcsönösen együttműködő eljárás polgári jogi alapelve [Ptk. 4. § (1) bekezdés]; a joggal való visszaélés tilalma [Ptk. 5. § (1) bekezdés]; a törvényben biztosított jogok védelmének állami szerveket terhelő kötelezettsége [Ptk. 7. § (1) bekezdés]; a szerződési szabadság elve [Ptk. 200. § (1) bekezdés]; a jogszabályba ütköző, azt megkerülő, valamint a nyilvánvalóan a jóerkölcsbe ütköző szerződés tilalma és semmissége [Ptk. 200. § (2) bekezdés]; a visszterhesség és a szolgáltatás-ellenszolgáltatás egyenértékűségének főszabálya [Ptk. 201. § (1)-(2) bekezdés]. 
Így az Alkotmánybíróság (továbbiakban: AB) számos határozatában alkalmazta önkormányzati rendeletek alkotmányosságának elbírálása során a polgári jognak a szerződési viszonyokra vonatkozó általános alapelvét, a szolgáltatás-ellenszolgáltatás egyenértékűségét [1122/B/1996. AB határozat, 26/1997. (IV. 25.) AB határozat, 43/1997. (VII. 1.) AB határozat, 52/1998. (XI. 27.) AB határozat, 53/1998. (XI. 27.) AB határozat, 54/1998. (XI. 27.) AB határozat, 55/1998. (XI. 27.) AB határozat, 6/1999. (IV. 21.) AB határozat]. Más határozatában az AB megállapította azt is, hogy „… – szabályozott jogviszony szerződéses jellegére tekintettel – az önkormányzati rendeletnek »tiszteletben kell tartania a polgári jog olyan általános alapelvét, mint a szolgáltatás és az ellenszolgáltatás egyenértékűségének követelménye«” [12/2000. (III. 31.) AB határozat]. A követelmény fényében az AB alkotmányellenesnek ítélte azokat a jogszabályokat, melyek a jelzett polgári jogi szerződési alapelvet nem tartották tiszteletben.
Az AB több határozatában is utalt arra: szerződési szabadság önálló alkotmányos jog, bár alkotmányos alapjognak nem minősül. A 15/1994. (III. 10.) sz. AB határozat kimondja: „Az Alkotmány 9. § (1) bekezdése Magyarország gazdaságát piacgazdaságnak minősíti. A piacgazdaság lényegi eleme a szerződési szabadság. Az Alkotmánybíróság a szerződési szabadságot önálló alkotmányos jognak tekinti [13/1990. (VI. 18.) AB határozat]. A szerződési szabadság nem tartozik az alapvető jogok körébe. Jogszabály a lényeges tartalmát is korlátozhatja feltéve, hogy a korlátozásnak kellő súlyú alkotmányos indoka van.”
Az állam azonban biztosítani köteles a szerződési jog alkotmányos rangú szabályainak érvényesülését, ha alkotmányos jogok védelme ezt igényli. Az állam az (Alkotmányban vagy a Ptk.-ban meghatározott) alkotmányos jogok érvényesülését egyrészről a bíróságokhoz fordulás lehetővé tételével, a garanciákkal védett eljárással, másrészről állami szervek működtetésével, hatósági eljárásokban pozitív magatartásával is elő kell segítenie: az alkotmányosság és a törvényesség felügyelete állami feladat. 
A szerződési szabadság és a szerződésekbe történő állami beavatkozás kapcsán az AB megállapította: „A szerződésekbe történő beavatkozás lehetősége és a szerződési szabadságnak a nemzetközi jogösszehasonlításban is felismerhető korlátozása összefügg azzal, hogy az állami szerveknek a szerződésekkel kapcsolatos magatartása a gazdasági élet változásai folytán korunkban világviszonylatban lényegesen megváltozott. Az állam a polgári jogi szerződések fontos tényezőjévé vált. Az állam ma már sok esetben nem ad teljesen szabad teret a felek megállapodásának, hanem törvényekben, rendeletekben meghatározott szabályok útján különféle korlátokat szab a megállapodásoknak és meghatározza a szerződések tartalmát, amelytől a felek nem térhetnek el. A szerződések területén tehát nagy átalakulás megy végbe, a szerződések »közjogiasodnak«.
Nemzetközi tapasztalatok egyértelműen mutatják, hogy összgazdasági, továbbá nemzetgazdasági szempontok a szerződési szabadság közérdekű korlátozását esetenként szükségessé teszik. A fejlett kortársi jogrendszerekben ilyen korlátozási területek különösen a versenykorlátozások joga, a kartelljog, a gazdasági erőfölénnyel való visszaélés tilalma, a szervezeti egyesülések ellenőrzése, az árszabályozás, a szabványszerződések, a környezetvédelem, a fogyasztóvédelem stb. területei. E szabályozási körökben gyakran kétségessé válik a felek szerződéskötési szabadsága, a szerződések tartalmának a felek részéről történő meghatározása, sőt a szerződések tartalmának változatlanul maradása is.
Kétségtelen, hogy az ún. szocialista tervgazdálkodás átalakítása, a piacgazdaság megteremtése, egyszóval a rendszerváltás ellentétes irányú, tehát az állam szerepének csökkenését, az állami befolyás visszaszorítását eredményező szabályozást tesz szükségessé. Ez a folyamat azonban nem eredményezheti az állami beavatkozás lehetőségének a teljes megszüntetését, hanem csak a nemzetközi standardra való átállást, azaz a szocialista tervgazdálkodás helyett a liberális modell megfelelő kiépítését. … Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a közjogi és magánjogi elemek alkotmányos egyensúlya megfelelően kialakítható és fenntartható, és ez az egyensúly az, aminek alkotmányossági szempontból relevanciája van és amelynek megítélésére az Alkotmánybíróságnak van hatásköre.” [32/1991. (VI. 6.) AB határozat]
A piacgazdaság egyes aspektusait elemző 21/1994. (IV. 16.) határozatában az AB többek között megállapította: „ … alkotmányos lehet a piac korlátozása a piac szabadságától teljesen független alapjogok és alkotmányos érdekek miatt … Ugyanakkor e tétel megfordítva is igaz: alkotmányellenes lehet a piacnak – a piac szabadságától ugyancsak teljesen független – olyan korlátozása, amely valamely alapjogot sért.” Nyilvánvaló, hogy a panaszosok és más érintettek tulajdonához fűződő alkotmányos alapjoga olyan jog, mely a piaci beavatkozást, azaz a pénzintézetek magatartásának szabályozást indokolja. 
A gazdaságba fogyasztóvédelmi célzattal történő állami beavatkozásról az AB a 30/1994. (V. 20.) AB határozatában az alábbi megjegyzéseket tette (a határozat a cégbíróságok törvényességi felügyeletével kapcsolatos indítványokat bírálta el): „A gazdaságban a forgalom biztonságának, harmadik személyek védelmének követelménye és fogyasztóvédelmi szempontok alapján a gazdálkodó szervezetek létrejöttének, működésének állam általi felügyelete fokozottabban érvényesül, mint a polgári jog egyéb területein. Ezért a közjogi jelleg (az alapjául szolgáló jogviszonyok magánjogi természetének ellenére) e jogalanyok vonatkozásában is erősebb, mint a pusztán polgári jogi jogviszonyokban működő jogalanyok esetében.”
A gazdálkodó szervezetek, így a hitelintézetek működésének, ezen belül szerződési gyakorlatának törvényességét az állam erre a célra létrehozott hatósággal köteles ellenőrizni. Ez a hatóság a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete (továbbiakban: Pszáf). A törvényességi felügyelet az Alkotmánybíróság megállapítása szerint egyúttal alkotmányossági felügyelet is, ezért a vizsgálatom célja annak megállapítása, hogy a Pszáf a hitelintézetek működésének alkotmányosságát és törvényességét alkotmányos kötelezettségének megfelelően ellenőrzi-e. A hatósági ellenőrzési, felügyeleti tevékenység alkotmányosságát a felügyelt szervezetek működésének vizsgálatával lehet megítélni.
A hivatalomhoz érkezett panaszok és a sajtóban megjelent nyilatkozatok kapcsán azt vizsgáltam, hogy milyen szabályok vonatkoznak a hitel- (és kölcsön-) szerződésekre, a biztosíték gyanánt kikötött jelzálogjogra, és van-e ellenőrzési jogosultsága és kötelezettsége a Pszáf-nak ezen szerződésekre kiterjedően. 
A bank a Ptk. alapján [523. § (2) bekezdés] megkötött kölcsönszerződés biztosítékaként a Ptk. 261. és köv. §-aiban szabályozott jelzálogjogot köt ki. Jelzálogot ingatlanra, az ingatlan-nyilvántartásban lehet bejegyezni. A jelzálogjog funkciója az, hogy az adós fizetésének elmaradása esetén a jelzáloggal lekötött vagyontárgyból a jelzálog jogosultja (kölcsönadó, pénzintézet) a vagyontárgy értékesítését követően kielégíthesse igényét. A kölcsönszerződés megkötése és hozzá kapcsolódóan a jelzálogjog kikötése, valamint a felek jogainak és kötelezettségeinek szabályozása a bank és az adós (kölcsönbe vevő) közötti szerződés útján történik. A bank a szerződések megkötését megelőzően, azokat előkészítendő, kidolgozza a hitelkonstrukciókat, vagyis a feltételrendszert, mely alapján – egyedi hitelbírálatot és szerződéskötést követően – a kölcsönt ügyfelének folyósítja. A felek helyzetét az jellemzi, hogy a bank tőkeerős nagyvállalat, nagy szervezettel, pénzügyi és jogi apparátussal, míg a szerződő fél vagy valamilyen társaság, vagy, mint panaszosaink, természetes személyek. A bank – már működésének megkezdését megelőzően – üzletszabályzato(ka)t dolgoz ki, melyet a Pszáf-hez jóváhagyás végett benyújt, illetőleg az adott hitelkonstrukcióra általános szerződési feltételeket dolgoz ki, melyek alapján szerződik az adóssal. A hitelezési piacon ugyan számos ilyen konstrukció elérhető, melyek közül az érdeklődők szabadon válogathatnak: formálisan a fogyasztó szabadsága érvényesül, ami a bank kiválasztása tekintetében igaz és helytálló is. Ugyanakkor a konkrét szerződési, szerződéskötési szakban a természetes személy adósnak nincs beleszólása abba, hogy milyen feltételek alapján szerződik a hitelintézet vele. Vizsgálatom szempontjából fontos jellemző még az, hogy maga a szerződéstípus, így a megkötendő szerződés is, valamint a rá vonatkozó jogi szabályozás (általános szerződési feltételek, Ptk., Hpt.) alig áttekinthetően sokrétű és bonyolult. A szakmai bonyolultság továbbá nagymértékű erőfölénnyel párosul. 
Ha a bank és a hitelkonstrukció kiválasztására, és a szerződés megkötésének folyamatára fordítjuk figyelmünket, azt állapíthatjuk meg, hogy a bank igazolások beszerzését, nyilatkozatok (pl. kezesi, befogadó) tételét, ingatlan-nyilvántartási kivonatot, munkáltatótól jövedelemigazolást stb. igényel. Ezek megszerzése időigényes, fáradtságos, költséges. A leendő hitelfelvevők tehát leginkább a kapható kölcsön összegére, a futamidőre, a kamatra és a törlesztő részletekre vonatkozó tájékoztatás, sőt, az esetek jelentős részében csupán a reklámok alapján döntik el, hogy melyik bankkal kezdik meg a hitelfelvételt előkészítő tárgyalásukat. A tárgyalások előre haladtával, azaz a szerződéskötés előkészítésével ugyanakkor egyre több körülmény akadályozza a kínálati piac működését, vagyis a bank felváltását egy másik bankkal: a különböző ajánlatok összevetéséhez szükséges idő, a hajlandóság, valamint a tudás és ismeret hiánya az adós oldalán, de ugyanilyen fontos szempont az is, hogy az adósok tömegei nem ismerik fel azt, hogy milyen jogi kockázatok járnak az ügylettel; ha pedig tisztában vannak azzal, hogy jogi kockázatokat rejtenek az ügyletek, mert a sajtóból, ismerősüktől hallottak ilyet, akkor sem képesek felismerni a saját konkrét jogi kockázatukat a szövegben, tekintettel arra is, hogy az általános szerződési feltételekben (továbbiakban: ászf.) húzódik meg. Hozzá kell tennem, hogy hazánk állampolgárai, főképp a vidéki lakosok, a bankokra még ma is mint „hatóságra” tekintenek, amely pszichés helyzetnek, „státusznak” a bankok és alkalmazottaik tudatában vannak, azaz a szolgáltató attitűd – objektív és szubjektív okokból –, továbbá ennek elvárása is az adósok oldalán sokszor hiányzik.
Ha érdekeiben, de főképp jogában sérelmet szenved el a magános, az adós, a jogszabályban megfogalmazott alanyi jogokat igényként a bíróság előtt érvényesítheti. Így: ha ennek feltételei fennállnak, a tisztességtelen ászf.-et (Ptk. 209. §), továbbá a szerződést tévedés, megtévesztés címén [Ptk. 210. § (1)-(2) és (4) bekezdés], ugyancsak a feltűnő értékkülönbségre hivatkozással [Ptk. 201. § (2) bekezdés] megtámadhatja, a bíróságtól a szerződés módosítását igényelheti (Ptk. 241. §), a vételi jogból folyó kötelezettség alól kérelmére a bíróság mentesítheti [Ptk. 375. § (3) bekezdés]. Jogi eszközök tehát szép számmal állnak rendelkezésre. Ismeretes ugyanakkor, hogy a hazai jogi kultúra, a jogszolgáltatásba (bíróságba) vetett bizalom gyenge, fejletlen voltának, a jogszabályok ismeretének, az ügyvédi kar hozzáállásának, a bírói kar jogértelmezésének és számos más tényezőnek köszönhetően ezek a jogintézmények tömeges méretekben nem nyújtanak megfelelő keretet az aránytalan, egyoldalúan terhes jogviszonyok orvoslására. 
A Ptk. lehetővé teszi azt is, hogy állami, illetve jogvédő, jogérvényesítő civil szervezetek is megtámadhassák az olyan ászf.-et, mely tisztességtelen, és melyet gazdálkodó szervezet használ szerződéskötésre. Megállapítható, hogy az állami szervek rossz feladat felismerésének, anyagi, emberi és tudásbeli állapotának köszönhetően, másrészről a civil szféra jogvédő szervezeteinek fiatalsága és fejletlensége miatt ezt a jogi lehetőséget sem alkalmazzák az érdekeltek javára. [A Bírósági Határozatok 2004. év 3. sz.-ban megjelent 108. sz. esetben egy fogyasztói érdekképviseleti szervezet, az Országos Fogyasztóvédelmi Egyesület, a Ptk., a fogyasztóvédelmi törvény és más jogszabályokra hivatkozással fellépett az áramszolgáltató szerződésmódosítása ellen. Az említett eset, már önmagában a keresetindítás ténye is, kivételes és rendkívüli jelentőségű, másrészt érdemes felfigyelni arra, hogy az elsőfokú és a másodfokú bíróság – eltérő indokok alapján, de – elutasította a keresetet, olyannyira, hogy a másodfokú bíróság a felperes perbeli legitimációját sem a Ptk.-alapján az ászf. megtámadására, sem a semmisség megállapítására irányuló kereset vonatkozásában nem ismerte el!] 

5.2. A vizsgálat megállapításai.

Bevezetés.
A jelzálog és vételi jog kikötése mellett történő banki hitelezés kapcsán több okból is sérülhet, a jelenlegi banki gyakorlat alapján pedig sérül a panaszosoknak az Alkotmányban rögzített, tulajdonhoz fűződő alapjoga. 
Megkerestem Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyeletének (a továbbiakban: Pszáf) elnökét a hitel fedezeteként opciós jog kikötése tárgyában. A Pszáf elnöke válaszában – egyezően a panaszolt K&H Bank vizsgálatát lezáró megállapításokkal – úgy látja, hogy a bank jogszerűen mondta fel a kölcsönszerződést és az ingatlan „kényszerű értékesítésére az ügyfélnek felróható, szerződésszegéshez vezető mulasztása miatt került sor”. A Pszáf elnöke megállapította: „a Bank eljárása véleményünk szerint nem ütközik jogszabályba, a szerződés felmondása és … az opciós jog érvényesítése során a Bank mind a belső szabályzatában, mind a szerződésben foglaltakkal összhangban járt el, így magatartása nem nevezhető rosszhiszeműnek.” A Pszáf elnöke csupán egyedi (bíróság előtti) jogvitára látott lehetőséget az adott ügyben.
A hitelbiztosítéki érték bank által túlzottan alacsony értékben történő megállapítása kérdésében a Pszáf elnöke válaszában hangsúlyozta, hogy a Ptk. 201. § (2) bekezdésében használt feltűnő nagy értékkülönbség szubjektív fogalom, annak kimondásához a konkrét ügy összes körülményének – polgári perben történő – vizsgálata szükséges. Jelezte, hogy a Pszáf a fogyasztóvédelmi szabályok érvényesítését kiemelt feladatként kezeli, ezért a vételi jog kikötése melletti jelzáloghitelezés gyakorlatának felmérésére – jelenleg előkészítés alatt álló – témavizsgálatot indít. 
A levél záró részében a Pszáf elnöke arról tájékoztatott, hogy a K&H Bank tekintetében a Pszáf levélben tett javaslatokat a bank részére opciós jog kikötési gyakorlatának „egyértelműsítésére és az ügyféltájékoztatás tökéletesebb megvalósítására”. Opciós (vételi) jog kikötése esetére javasolták (a banknak) külön kockázatfeltáró nyilatkozat kitöltését, kiemelték, hogy a fizetési felszólításokat időben, tértivevénnyel küldjék ki, továbbá, hogy szerződésben biztosítsák az adós vevőállítási jogát legalább 90 napos határidővel. 

5.2.1. A jelzáloggal lekötött ingatlan hitelfedezeti értékének megállapítása és a vételi jog kikötése tekintetében álláspontom a következő. A jelzáloggal biztosított kölcsönnyújtás esetében a hitelbiztosítéki érték szükségszerűen alacsonyabb, mint a piaci érték. A jelzálog hitelintézetről és a jelzáloglevélről szóló 1997. évi XXX. törvény 4. § (2) bekezdése szerint a jelzálog alapján nyújtott hitel (helyesen kölcsön) és bankári biztosíték együttes összege nem haladhatja meg a fedezetül lekötött ingatlan hitelbiztosítéki értékének 70%-át. E rendelkezés önmagában igen szigorú, de védi a hitelintézet és betétesei, illetve a jelzáloglevelek vásárlóinak érdekeit. 
A Ptk. alkotmányos szintű alapelvi rendelkezéseibe, a Ptk. 4. § (1) bekezdésében írt jóhiszemű és tisztességes eljárás követelményébe, az így kötött szerződés pedig nyilvánvalóan a jóerkölcsbe ütközik [Ptk. 200. § (2) bekezdés], ha a bank a fedezetként lekötött ingatlan értékét – lakottságra vagy más tényezőkre alapítva – a valós forgalmi érték alatt határozza meg, majd az így egyszeresen már leértékelt ingatlan hitelfedezeti értékét jelzálog hitelintézet esetében a jogszabályban rögzített 70%-os értéknél, más hitelintézet esetén a biztonságos hitelezéshez szükséges legmagasabb értéknél alacsonyabban állapítja meg. 
Az így elvégzett fedezetértékelés (egyoldalúan elvégzett kétszeres leértékelés) és annak eredménye sérti a közfelfogást, beleütközik a Ptk. jóhiszemű és tisztességes eljárást előíró alapelvi követelményeibe és a jóerkölcsbe is. A bank akkor jár el jóhiszeműen és tisztességesen, ha független szakértőt bíz meg az ingatlan valós, reális forgalmi értékének meghatározásával, abba bevonja a tulajdonost is, és az így objektív módon megállapított ingatlanértéknek a jelzálog-hitelezésről szóló jogszabályban megállapított százalékát veszi hitelfedezeti értéknek. Ilyen tartalmú rendelkezés megfelelően védi a bank érdekeit és nem okoz aránytalan, túlzott érdeksérelmet a tájékozott és felelős döntésre képes adós oldalán.
A vételi jog kikötése tekintetében álláspontom a következő: A tulajdonos rendelkezik tulajdonával [Ptk. 112. § (1) bekezdés]. Ez a rendelkezési jog kiterjed a vételi jog engedésére is. Nem ütközik a Ptk. rendelkezéseibe az sem, ha jelzálogjog engedésére és a vételi jog kikötésére párhuzamosan kerül sor (Legfelsőbb Bíróság BH 1998. 350. sz. határozat). Az adós tulajdonhoz fűződő alkotmányos jogában viszont súlyos visszásságot okoz, ha a rendkívül alacsonyan meghatározott hitelbiztosítéki érték egyben a vételi jog útján létrehozható adásvételi szerződésben kikötött vételár is. Az adósokkal a fenti módon kikötött vételi jog mellett létrejövő szerződések beleütköznek a Ptk. – alkotmányos szintű – szerződési alapelveibe. A Ptk. 200. § (1) bekezdése szerint a szerződés tartalmát a felek szabadon állapíthatják meg. A 201. § (1) bekezdése szerint a szerződéssel kikötött szolgáltatásért – ha a szerződésből vagy a körülményekből kifejezetten más nem következik – ellenszolgáltatás jár. Ez a visszterhesség vélelme. Ha pedig egy szerződés visszterhes, akkor alkalmazandó a szerződéses szolgáltatások egyenértékűségének elve. „Az egyenértékűség elve a visszterhesség elvének továbbfejlesztése, mondhatni magasabb foka. Ez annyit jelent, hogy a szerződéssel kikötött szolgáltatásért nem egyszerűen ellenszolgáltatás, hanem egyenértékű ellenszolgáltatás jár, vagyis olyan, amelynek értéke a szolgáltatás értékéhez viszonyítva nem mutat feltűnően nagy különbséget” (Ptk. magyarázata, Kjk., Budapest 1981., 922. o.; A szerződések joga Kjk., Budapest 1993., 22. o.). Ha a szolgáltatás és ellenszolgáltatás között anélkül, hogy az egyik felet az ajándékozás szándéka vezetné, a szerződés megkötésének időpontjában feltűnően nagy az értékkülönbség, a sérelmet szenvedő fél a szerződést megtámadhatja [Ptk. 201. § (2) bekezdés]. A felek a szerződés tartalmát tehát szabadon állapíthatják meg, a feltűnő értékkülönbséget a két fél szolgáltatása között azonban már hibának ítéli a jog és megtámadhatósággal szankcionálja. Ha pedig egy további tényállási elem is fennáll és a pénzintézet a szerződés megkötésekor a másik fél helyzetének kihasználásával kötött ki feltűnően aránytalan előnyt, a szerződés a jogszabályba ütközik és mint uzsorás szerződés semmis. A hitelszerződéseket sok esetben úgy kötik, hogy a lakását eladó és másik lakást vevő fél a banki hitelbírálathoz szükséges időt a szerződéskötés folyamatába bekalkulálja, azzal számol. Ilyen helyzetben nincs a kölcsön igénylőjének módja arra, hogy – hátrányos fedezeti érték vagy opciós vételár megállapítására hivatkozással – másik pénzintézettel újrakezdje a hiteligénylési tárgyalásokat. E helyzet kihasználása sok esetben megjelenik a vizsgált szerződéskötési gyakorlatban, vitathatatlanul fontos motivációs tényező. Az ilyen szerződések nem elhanyagolható része tehát uzsorás szerződésnek minősíthető. (Ptk. 202. §)
A Ptk. 200. § (2) bekezdése megállapítja, hogy a nyilvánvalóan a jóerkölcsbe ütköző szerződés semmis. A BH 2004. 21. sz. esetben a Legfelsőbb Bíróság a jóerkölcs fogalmáról az alábbi megállapításokat tette: „A jóerkölcs a kialakult értelmezés szerint – polgári jogi értelemben – a társadalom általános értékítéletét, a magánautonómiának a társadalmi közmegegyezés által meghatározott korlátait, az általánosan elvárható magatartás zsinórmértékét fejezi ki. A szerződéses szabadság tehát nem korlátlan, a törvény nem fogadja el érvényesnek azokat a szerződéseket, amelyek nyilvánvalóan sértik az általánosan kialakult erkölcsi normákat. A Ptk. 4. §-a a kódex eszmei alapjaként emelte jogszabályi rangra azt az erkölcsi szabályt, hogy a jóhiszeműség és a tisztesség követelményének megfelelően kell eljárni a polgári jogi jogviszonyokban, és ez a szabály már a szerződéskötést célzó tárgyalások során is irányadó. Mindebből az következik, hogy az üzleti életben a tisztességesen gondolkodó emberek értékrendje az a mérce, amely a jóerkölcs absztrakt fogalmának meghatározásánál irányadó.” A Legfelsőbb Bíróság ugyanebben az ügyben úgy ítélte meg, hogy az AB által a 20/1997. (III. 19.) AB határozatban írt közerkölcs fogalmat a jóerkölcs értelmezése során figyelembe kell venni. Az Alkotmánybíróság a felhívott határozatban úgy foglalt állást, hogy „a jóerkölcs fogalmának megállapítása a jogalkalmazás körébe esik”. Utalt az Alkotmánybíróság a Legfelsőbb Bíróság BH 1992. 454. sz. alatt közzétett eseti döntésének arra a meghatározására, hogy „a közerkölcs fogalmába azok a szabályok sorolhatók, amelyeket a társadalom általában elfogad”.
Álláspontom szerint a fenti alkotmánybírósági és legfelsőbb bírósági megállapításokból egyértelműen az a következtetés vonható le, hogy a pénzintézetek kialakult hitelezési, biztosítéki gyakorlata a „társadalom általános értékítéletét” sérti, valamint a bankok részéről a „magánautonómiának a társadalmi közmegegyezés által meghatározott korlátait” indokolatlanul és egyoldalúan átlépi, s így e szerződések az alkotmányos elveket hordozó Ptk. törvényi előírásaiba ütköző, tilos szerződések, melyek az adós tulajdonhoz fűződő alkotmányos jogával összefüggésben kapcsolatban visszásságot okoznak. 
A Magyar Köztársaság 1994. január 4-én hirdette ki a Magyar Köztársaság és az Európai Közösségek és azok tagállamai közötti társulás létesítéséről szóló, Brüsszelben, 1991. december 16-án aláírt Európai Megállapodást (1994. évi I. törvény). E törvény 3. § (1) bekezdése szerint … biztosítani kell a jogszabályoknak az Európai Megállapodással való összhangját. A (2) bekezdés utal a Megállapodás 67. cikkére, mely szerint Magyarországnak a Közösségbe történő gazdasági integrációja egyik alapvető előfeltétele az, hogy az ország jogszabályait közelítsék a Közösség jogszabályaihoz. Az 1997. évi CXLIX. törvény és a 2002. évi XXXVI. törvény ebben a – fogyasztóvédelmi – szellemben módosította a Ptk.-t, többek között az általános szerződési feltételekre vonatkozó részében,. A Ptk. harmonizálásának kiinduló pontja az Európai Közösségek Tanácsa 1993. április 5-i 93/13/EGK Irányelve a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről. A csatlakozásunktól közvetlenül is hatályosuló jogszabály jogpolitikai céljai között említi: a tagállamok kötelesek megvédeni a fogyasztókat a szolgáltató erőfölényétől, különösen az egyoldalú szabványszerződésekkel szemben, akkor is, ha a szerződési feltételeket több irat tartalmazza; … a jóhiszeműség érvényesülésének megítélésénél a felek alkupozíciójának erősségét tekintetbe kell venni; … a szerződéseket egyszerű, érthető nyelven kell megfogalmazni; … a fogyasztó számára lehetőséget kell biztosítani, hogy megismerhesse az összes feltételt. Az Irányelv 6. cikk (1) bekezdése kötelezi a tagállamokat: írják elő, hogy fogyasztókkal kötött szerződésekben a szolgáltató által alkalmazott tisztességtelen feltételek a saját nemzeti jogszabályok rendelkezései szerint nem jelentenek kötelezettséget a fogyasztóra nézve, és ha a szerződés a tisztességtelen feltételek kihagyásával is teljesíthető, a szerződés változatlan feltételekkel továbbra is köti a feleket, továbbá a 7. cikk kötelezi a tagállamokat, hogy a fogyasztóvédelmi szervezetek hatékony eszközökkel akadályozzák a tisztességtelen feltételek alkalmazását. E cikk (3) bekezdése előírja, hogy a fogyasztóvédelmi szervezetek együttesen is indíthassanak eljárást az azonos gazdasági ágazathoz tartozó több szolgáltató, illetve szakmai szövetségük ellen, amelyek azonos általános szerződési feltételeket vagy hasonló feltételeket használnak. 
A zálogjog mint „értékjog” a terhelt ingatlan értékesítésének jogát adja biztosítékul a zálogjogosult kezébe, de garanciális szabályok védik a tulajdonos érdekeit is, éppen a reális áron értékesítés tekintetében. A vételi jognak az irreális fedezeti értéken történő kikötése éppen ezeknek – a tulajdonos érdekeit védő – törvényi garanciális szabályoknak a megkerülésre irányulnak. A jogszabály megkerülésére irányuló ilyen kikötések a Ptk. 200. § (2) bekezdése értelmében szintén semmisek, a semmisségre hivatkozás a törvényességi felügyeletre feljogosított szerveknek ex officio kötelessége.
A hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. törvény (továbbiakban: a Hpt.) részletesen szabályozza a pénzintézet biztonságos és prudens működéséhez szükséges feltételeket (ld. pl. a Hpt. 78. § rendelkezéseit). Ezek betartása a bankok kötelezettsége, betartatása a Pszáf kötelezettsége. A bankok biztonságának eltúlzott és egyoldalú fokozása azonban – irreálisan alacsony hitelbiztosítéki érték megállapításával, többszörös biztosítékok kikötésével stb. – az ügyfeleknek, szerződő feleknek indokolatlan és aránytalan jogsérelmet okozhat. 
A Hpt. szerint a Pszáf feladatai közé tartozik: ellenőrzi, illetve vizsgálja a pénzügyi szolgáltatási tevékenységet meghatározó szabályok érvényesülését, intézkedéseket hoz az észlelt szabálytalanságok megszüntetésére, bírságot alkalmaz a feltárt szabályszegés miatt [Hpt. 138. § (2) bekezdés c), e) és g) pontok]. Álláspontom szerint a helyes értelmezésben a pénzügyi szolgáltatási tevékenység szabályai alatt a Ptk. általános szerződési szabályait és alapvető jogelveit éppúgy érteni kell, mint a Hpt. szabályait.
A Hpt. 150. §-a szerint a Hpt. és a pénzügyi szolgáltatási tevékenységre vonatkozó egyéb (pl. Ptk.-beli) jogszabályok … betartása, a jogsértések (ideértve a polgári jogi jogsértéseket is!) vagy hiányosságok megelőzése, illetőleg megszüntetése érdekében a Felügyelet a pénzügyi intézménnyel szemben … intézkedést, kivételes intézkedést és bírságot alkalmazhat. Súlyosabb esetben a Hpt. 29. § (1) bekezdése alapján a Pszáf a pénzintézet részére adott működési engedélyt visszavonhatja, ha … g) olyan körülmény áll fenn, amely miatt a pénzügyi intézmény működése súlyosan veszélyezteti vagy sérti a betétesek vagy más ügyfelek érdekeit.
A Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyeletéről szóló 1999. évi CXXIV. törvény 2. § (1) bekezdése szerint a Felügyelet tevékenységének célja a pénz- és tőkepiac zavartalan és eredményes működésének, a pénzügyi szervezetek ügyfelei érdekei védelmének, … a pénzügyi piacokkal szembeni bizalom erősítésének … elősegítése és folyamatos felügyelete.
A fogyasztóvédelemről szóló 1997. évi CLV. törvény 39. § (1) szerint az ellen, akinek jogszabályba ütköző tevékenysége a fogyasztók széles körét érinti vagy jelentős nagyságú hátrányt okoz … a pénzügyi szolgáltatásokkal kapcsolatban a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete pert indíthat a fogyasztók széles körének védelme, illetőleg a jelentős nagyságú hátrány kiküszöbölése érdekében. 

Megállapítom, ha a tényállásban rögzített banki gyakorlatot a Pszáf nem ellenőrzi, továbbá nem tesz lépéseket annak érdekében, hogy a bankok ügyfeleinek alkotmányos és törvényes, valamint az irányadó közösségi jogszabályban rögzített jogai, érdekei ne csorbuljanak, elmulasztja a rá irányadó törvényi előírások megtartását, nem teljesíti törvényi kötelezettségeit és ezzel mulasztásban megnyilvánuló alkotmányos visszásságot okoz.
A Hpt. rendelkezései szerint– feladata teljesítéséhez – a Pszáf … felvilágosítást kérhet a pénzügyi intézménytől valamennyi üzleti ügyéről, valamint betekinthet könyveibe, irataiba és adathordozóiba. A Pszáf által kiküldött alkalmazott vagy megbízott az ellenőrzés lefolytatásához helyiségekbe beléphet, iratot, adathordozót, tárgyat, munkafolyamatot vizsgálhat meg, felvilágosítást, nyilatkozatot, valamint iratról, nyilvántartásról és egyéb dokumentumokról másolatot kérhet [Hpt. 148. § (1)-(2) bekezdés].
Álláspontom szerint a Pszáf-nak ellenőrzési kötelezettsége áll fenn a pénzintézetek hitelbiztosítéki, illetőleg fedezet-értékelési szabályait is magában foglaló szabályzatai, általános szerződési feltételei tekintetében is. 
Felhívom a Pszáf elnökét ezen törvényes kötelezettségének feltárására és hatékonyabb, az ügyfelek érdekeit védő ellenőrzésekre, az ehhez szükséges adatszolgáltatási kötelezettség előírására, és a cél eléréséhez, az alkotmányos jogok sérülésének intézményes kiküszöböléséhez szükséges törvényes eszközök fokozott alkalmazására. Ezen álláspontomat az alábbi törvényi rendelkezésekre alapítom: 
A Hpt. előírja, hogy a hitelintézet pénzügyi szolgáltatási tevékenységének megkezdéséhez a Pszáf engedélye szükséges [18. § (1) bek.]. Az engedély iránti kérelemhez a pénzintézet mellékelni köteles, többek között, a folytatni kívánt tevékenységekre vonatkozó, az általános szerződési feltételeket is tartalmazó egy vagy több üzletszabályzatot [18. § (2) bek. e) pont]. A folyamatos működés tekintetében a Hpt. az alábbi felügyeleti eszközöket biztosítja: a Pszáf rendkívüli adatszolgáltatási kötelezettséget írhat elő, melynek tartalmát és rendszerességét a Pszáf határozza meg. Tárgya lehet a rendkívüli adatszolgáltatási kötelezettségnek a pénzügyi szolgáltatási tevékenység szabályainak betartása, a szervezet működésének, valamint a belső ellenőrzésnek rendszeres figyelemmel kísérése [144. § d)-f) pont]. Álláspontom szerint vitathatatlan, hogy a pénzügyi szolgáltatási tevékenység szabályai alatt egyrészt a Pszáf által engedélyezett üzletszabályzatok (általános szerződési feltételek), másrészt a Köztársaság valamennyi hatályos jogszabálya értendők. A Ptk. 7. §-a kifejezetten hangsúlyozza, hogy a törvényben biztosított jogok védelme az állam minden szervének kötelessége. Ezen általános kötelezettséget a Pszáf külön nevesített kötelezettségei specifikálják a banki szféra adósai vonatkozásában. A Hpt. rendelkezései szerint a Felügyelet a [működési] engedélyt visszavonhatja, ha a pénzügyi intézmény - törvény által - tiltott tevékenységet folytat, olyan körülmény áll fenn, amely miatt a pénzügyi intézmény működése súlyosan veszélyezteti vagy sérti a betétesek vagy más ügyfelek érdekeit [29. § (1) e), g) pont].

5.2.2. Az előző pontban, többek között megállapítottam, hogy a Pszáf eddig nem teljesítette arra vonatkozó törvényes kötelezettségét, hogy a pénzintézetek által kidolgozott általános szerződési feltételeket (a továbbiakban: ászf, ld. Ptk. 209/C-209/D. §), illetve az ászf-t tartalmazó üzletszabályzatokat a törvényben biztosított jogával élve ellenőrizze. 
A tisztességtelen, egyoldalú ászf-ekkel szembeni fellépés további eszközeit is biztosítja a magyar jogrendszer. A Ptk. szabályai szerint ha az ászf tisztességtelen, a kikötést a sérelmet szenvedő fél megtámadhatja. Ha gazdálkodó szervezet, pénzintézet használ tisztességtelen ászf-et, a sérelmes kikötést az ügyész, a miniszter, az országos hatáskörű szerve vezetője, a jegyző, a gazdasági és szakmai kamara, és a fogyasztói érdek-képviseleti szervezet is megtámadhatja [Ptk. 209. §; 1978. évi 2. tvr. 5. §]. A fogyasztó a fogyasztói szerződés tisztességtelen kikötését nem csak ászf, hanem egyedi szerződés esetében is megtámadhatja. A Ptk. értelmező rendelkezései szerint fogyasztói szerződés az a szerződés, amely a fogyasztó és olyan személy között jön létre, aki (amely) a szerződést gazdasági vagy szakmai tevékenysége körében köti [209/A. §; 685§ e) pont]. Nem vitás, hogy a pénzintézet és ügyfele között létrejött szerződés fogyasztói szerződés. Az ászf, illetve a fogyasztói szerződés valamely kikötése akkor minősül tisztességtelennek, ha a jóhiszeműség követelményének megsértésével a feleknek a szerződéses jogait és kötelezettségeit egyoldalúan és indokolatlanul az egyik fél hátrányára állapítja meg [Ptk. 4. § (1) bekezdés]. 
A vizsgált ügytípusban a pénzintézet által kölcsönszerződés kötése esetén jelzálogjog, illetve további biztosítékok (kezesség, befogadó nyilatkozat) hitelbiztosítékként való kikötése mellett vételi jog kikötése önmagában is a jóhiszeműség és a tisztesség követelményébe ütközik, egyoldalú kikötés, mely az adósra nézve indokolatlan hátrányt jelent. Ezen álláspontomat alátámasztja, hogy a Ptk. szerint különösen akkor tekinthető egyoldalúan és indokolatlanul hátrányosnak a jogosultságok és kötelezettségek meghatározása, ha a szerződésre irányadó lényeges rendelkezésektől jelentősen eltér, vagy összeegyeztethetetlen a szerződés tárgyával, illetve rendeltetésével. Ennek megállapításához vizsgálni kell a szerződés, a szerződés megkötése és a felek valamennyi lényeges körülményét [209/B. § (2)-(3) bekezdés]. A helyes jogszabály értelmezés megfelelően alkalmazza a nyelvtani, a rendszertani és a teleologikus megközelítést is. Álláspontom szerint a vizsgált összefüggésben az értelmezési szabályok helyes alkalmazásával mindkét feltétel fennáll. A szerződésre irányadó lényeges rendelkezéstől való eltérés megállapítása érdekében utalok arra, hogy a hitelbiztosítékok körében a Ptk.-ban szabályozott, és a gazdasági forgalomban kialakult számos és nagy biztonságot jelentő biztosíték (óvadék, bankgarancia, jogvesztés kikötése, garanciaszervezetek kötelezettségvállalása, kezesség, zálogjogok, közraktári jegy, váltó biztosítéki lekötése, engedményezés, azonnali beszedési megbízás kikötése, comfort letter, pari passu, cross default) mellett a vételi jog kikötése túlzó és felesleges, a hitelező helyzetének erősítésével nem indokolható. A vételi jog a tulajdonjog átruházására irányuló adásvételi szerződéstípushoz kapcsolva nyert szabályozást, mint az adásvételi szerződés létrehozásának egyik módja (az adásvétel egyik különös neme). Másrészről a vételi jog kikötése összeegyeztethetetlen a szerződés tárgyával és rendeltetésével, hiszen a szerződésnek nem tárgya a tulajdonjog bankra való átruházása, és még fizetési késedelem esetén sem rendeltetése, hogy a hitelezőt tulajdonossá tegye. 
(Sajnálatos körülmény az is, hogy a zálogjog jogintézményéhez kapcsolódó bírósági végrehajtási eljárás bizonytalansága, időigényessége is lehet az, ami a pénzintézeteket az adósok alkotmányos jogait sértő vételi jog kikötésére indítja.)
Tisztességtelennek minősítem azt a szerződési feltételt is, amely lehetővé teszi, hogy a jelzálog tárgya hitelbiztosítéki értékének megállapítása során a pénzintézet, vagy az általa megbízott ingatlan-szakértő az ingatlan forgalmi értékének megállapításánál a jóhiszeműség és a tisztesség alapelvi követelményeibe ütközően leértékeli az ingatlant, majd a hitelbiztosítéki értéket az így leértékelt forgalmi értékű ingatlan hányadában állapítja meg. 
A kölcsönszerződés további tisztességtelen eleme lehet, ha a jelzálogjog kikötése mellett a hitelintézet – üzletszabályzatára hivatkozva – vételi jogot is kiköt a maga javára, vagy az általa kijelölt, kijelölendő személy javára. A Legfelsőbb Bíróság ítéleteiben nem állapította meg jelzálogjog kikötése mellett – a Ptk. 255. § (2) bekezdésébe ütközés miatt – a vételi jog kikötésének semmisségét (BH 1998. 350., 546.), de mindkét eseti döntésében hangsúlyozottan utalt arra, hogy a vételi jog kikötése azért nem ütközik bele a zálogtárgy tulajdonjogának megszerzésére vonatkozó megállapodás tilalmába, mert a vételi jog kikötésekor a vagyontárgy „valós szerződési értékét” a felek megállapították, amiből az következik – érvel a Legfelsőbb Bíróság –, hogy a vételi jog kikötésére elszámolási kötelezettség mellett és a zálogtárgy valóságos értéke alapján kerül sor. A vizsgált ügyben viszont megállapítottam, hogy a banki gyakorlatban a vételi jog gyakorlása esetére ellenszolgáltatásként (vételárként) fentiek szerint már kétszeresen leértékelt hitelbiztosítéki értéket állapították meg. Felhívom a figyelmet arra, hogy a – jelzálog-biztosíték kikötése mellett – hosszabb időre adott kölcsön biztosítékaként kikötött vételi jog azt eredményezi, hogy a vételi jog gyakorlására a szerződéskötést és az ingatlan értékelését követően évekkel kerül sor, ami az ingatlan forgalmi árának emelkedése miatt további súlyos sérelmet jelent a tulajdonos terhére. 
Megállapítom, hogy a jóhiszeműség és a tisztesség polgári jogi alapelveibe súlyosan ütköző az az eljárás, mely szerint a vételi jog alapján megszerzett ingatlant – ’felár ellenében’ – az eredeti tulajdonosnak kínálják fel megvételre. Ebben az esetben a vételi jog gyakorlásával tulajdonossá lett fél eladóként az ingatlanban bentlakó eredeti tulajdonos szorult helyzetét használja ki, és/vagy azt, hogy a tulajdonos további áldozatra is hajlandó, hogy tulajdonosi helyzetébe visszakerülhessen. Álláspontom szerint erre csak a banktitokra vonatkozó szabályok megsértése útján kerülhet sor. A Hpt. szerint banktitok minden, az egyes ügyfelekről a pénzügyi intézmény rendelkezésére álló tény, információ (Hpt. 50. §). Az ügyfelek védelmére vonatkozóan ebben a tekintetben is ajánlással és jogalkotási javaslattal élek.
Az már az ügyfél-tájékoztatás körébe tartozó kérdés, hogy megfelelő tájékoztatást ad-e a hitelkonstrukcióról, és benne a vételi jogról a nyilvánosságnak adott (általános) tájékoztatás, vagy ha a konkrét ügyfél akkor kap felvilágosítást a vételi jogról, de akkor már mint a szerződés hatályos részéről, amikor a közjegyző a szerződést a szerződéskötők előtt felolvassa. Ilyen esetben a megfelelő előzetes tájékoztatáshoz való jog alapvetően csorbul, a szerződő félre leghátrányosabb kikötés meglepetésszerűen jelentkezik a fogyasztó (kölcsönvevő) számára.
A fogyasztók védelméről a fogyasztóvédelemről szóló 1997. évi CLV. törvény (Ftv.) rendelkezik. Az Ftv. megadja a pénzügyi szolgáltatás fogalmát [2. § m) pont]; továbbá kimondja, hogy a pénzügyi szolgáltatási tevékenységet folytató szervezetek a fogyasztói bejelentések intézésére, panaszok kivizsgálására és orvoslására, az ügyfelek tájékoztatására ügyfélszolgálatot kötelesek működtetni [38. § (1) bek.]. Az Ftv. 41. § (3) bek. szerint a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség hatásköre nem terjed ki a jogszabályban más szervek hatáskörébe utalt fogyasztóvédelmi feladat- és hatáskörökre. A Hpt. arról rendelkezik, hogy a Pszáf jogosult ellenőrizni a pénzügyi intézmény működésére, a fogyasztóvédelemre vonatkozó szabályok megtartását [Hpt. 146. § (1) bek.]. A Pszáf-ról szóló 1999. évi CXXIV. törvény szerint a Felügyelet ellátja mindazon feladatokat, amelyeket számára törvény és felhatalmazás alapján más jogszabály írhat elő, utal hatáskörébe [1. § (4) bek., 4. § (1) bek.], továbbá a Felügyelet hatásköre kiterjed, többek között, a Hpt. hatálya alá tartozó szervezetekre és tevékenységekre (3. §).
A Hpt. 203. § (1) bekezdése előírja, hogy a pénzügyi intézmény egyértelműen és közérthetően köteles ügyfeleit, illetve jövőbeni ügyfeleit a pénzügyi intézmény által nyújtott szolgáltatások igénybevételének feltételeiről tájékoztatni. A Hpt. 206/A. § (2) bekezdése szerint a fogyasztóvédelmi felügyelőség köteles ellenőrizni az ügyfelek tájékoztatására vonatkozó szabály pénzügyi intézmény általi megtartását.
Az Ftv. 39. § (1) szerint az ellen, akinek jogszabályba ütköző tevékenysége a fogyasztók széles körét érinti vagy jelentős nagyságú hátrányt okoz, a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség, a fogyasztói érdekek képviseletét ellátó társadalmi szervezet vagy az ügyész, valamint a pénzügyi és biztosítási szolgáltatásokkal kapcsolatban a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete is pert indíthat a fogyasztók széles körének védelme, illetőleg a jelentős nagyságú hátrány kiküszöbölése érdekében. Ilyen per akkor is indítható, ha a sérelmet szenvedett fogyasztók személye nem állapítható meg.

A fenti szabályok alapján adódó hatósági kötelezettségek ellátására vonatkozó javaslataimat ajánlásomban megteszem.

5.2.3. A jelzáloggal és vételi joggal is biztosított kölcsönszerződések vizsgálata során több kifogásolható pénzintézeti eljárást is tapasztaltam. Az általános szerződési feltételek alkalmazása már önmagában is olyan helyzetet eredményez, ahol a fogyasztó nem vesz, nem vehet részt a szerződés (ki)alakításában (Ptk. 209/C. § második fordulat). Megállapítom, hogy ez a jelenség több okra vezethető vissza, melyek közül a legfontosabb az, hogy a fogyasztó és a pénzintézet erőpozíciója rendkívül kiegyenlítetlen. 
A tisztességtelen piaci magatartás és versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. tv. (Tpvt.) 22. § (1) bekezdése szerint gazdasági erőfölényben van az érintett piacon, aki gazdasági tevékenységét a piac többi résztvevőjétől nagymértékben függetlenül folytathatja, anélkül, hogy piaci magatartásának meghatározásakor érdemben tekintettel kellene lennie versenytársainak, szállítóinak, vevőinek és más üzletfeleinek vele kapcsolatos piaci magatartására. Álláspontom szerint a pénzintézetek, de legfőképpen az olyan nagybankok, mint pl. az ország legnagyobb bankja, az Országos Takarékpénztár Rt., vevőik, azaz adósaik (leendő adósaik) magatartásától, reakcióitól teljes mértékben függetlenül alakítják üzleti magatartásukat. A nagy bankok szabályzatai sok esetben maguk tiltják, hogy a központilag meghatározott feltételektől, a konstrukciótól a bankfiókban a szerződéskötés folyamatában a felek – a bank képviseletében a fiókvezető, vagy más alkalmazott – közös megegyezéssel eltérjenek. Ez a vevőktől, adósoktól teljesen független magatartás, az adott szituációban erőfölényes magatartás. 
A Tpvt. szerint gazdasági erőfölényben lehet egy vállalkozás vagy több vállalkozás közösen [22. § (3) bek.]. Álláspontom szerint – a további vizsgálattól függően – valamennyi pénzintézet erőfölényes magatartást tanúsít adott, elsősorban lakossági szerződéses partnerével, adósával szemben; az ügyfelek nem vehetnek részt a szerződés alakításában. Álláspontom szerint versenyhivatali vizsgálat keretében indokolt tisztázni, hogy a hasonlóan vagy azonosan rugalmatlan pénzintézeti hozzáállás nem minősül-e közös erőfölényes helyzetnek. Ugyanígy közös erőfölényes helyzet megállapítására ad módot, hogy ha az egyik pénzintézet szerződéskötési feltételeiben és eljárásában csalódott vagy azt teljesíteni nem képes (nem akaró) adós más pénzintézethez fordul, ott azonos vagy hasonló erőfölényes magatartással szembesül. A szakirodalom szerint közös erőfölényt valósít meg az az eset is, amikor a kartell tagjai vannak erőfölényes helyzetben. Az erőfölényes helyzet versenyjogi megítélésénél álláspontom szerint azt is figyelembe kell venni, illetőleg arra a kérdésre is ki kell terjeszteni a vizsgálatot, hogy a pénzintézetekkel szembenálló adósok ún. ’fogvatartott fogyasztónak’ minősülnek-e. (Versenyjog, sorozatszerkesztő: Sárközy Tamás, hvg-orac Lap és Könyvkiadó Kft., Budapest 2001., 169-170. o.) Álláspontom szerint az a hiteligénylő, aki egy láncolatos ingatlan-adásvételi szerződésben a pénzintézetnél hitelt igényelt, a szükséges dokumentumokat beszerezte, hitelbírálati kérelmét benyújtotta, a vásárolni óhajtott ingatlanra kötött adásvételi szerződésben pedig teljesítését ígérte olyan időre, amikor a pénzintézet tájékoztatása szerint a folyósításra (kérelme pozitív elbírálása esetén) számíthat, fogvatartott fogyasztónak minősül. 
A Tpvt. 21. §-a szerint a gazdasági erőfölénnyel tilos visszaélni, így tilos az üzleti kapcsolatokban (nevesített esete az ászf alkalmazásával kötött szerződés) tisztességtelenül eladási árakat megállapítani, indokolatlan előnyt kikötni, vagy hátrányos feltételek elfogadását kikényszeríteni. A szakirodalom az erőfölénnyel való visszaélésről megállapítja: „A kizsákmányoló típusú visszaélések jellemzően – a Tpvt. alkalmazási gyakorlatában pedig gyakorlatilag kizárólagosan – a vállalkozások és a fogyasztók közötti szerződéses kapcsolatokhoz kötődnek. Ezen belül az alapesetet a szerződéses kapcsolatokban történő indokolatlan előny kikötése, illetve hátrányos feltétel kikényszerítés jelenti. … A magyar versenyjogi gyakorlat általános elvként abból indul ki, hogy ami a Ptk. … alapján tisztességtelenek minősül, az a Tpvt. alapján – az elkövető erőfölényes helyzete esetén – nagy valószínűséggel kimeríti a gazdasági erőfölénnyel való visszaélést. Az a körülmény viszont, hogy valamely magatartást a polgári jog nem minősít tisztességtelennek, még nem zárja ki a versenyjog megsértését. Következik ez a Tpvt. és Ptk. kiindulópontja közötti alapvető különbségből, amely abban áll, hogy a Ptk. a felek mellérendeltségét (egyenrangúságát) feltételezve építi fel szabályrendjét…” (Versenyjog, sorozatszerkesztő: Sárközy Tamás, hvg-orac Lap és Könyvkiadó Kft., Budapest 2001, 140-141. o.)
Álláspontom szerint – az erőfölényes helyzet megállapítása esetén –, a panaszosok és a sajtócikkek által felhozott minden pénzintézeti magatartás-elem vonatkozásában fennáll a Tpvt. tilalma, így a hitelfedezeti érték megállapítására, a vételi jog kikötésére, továbbá arra, hogy a vételi jog gyakorlása esetén az ingatlan hitelfedezeti értékén kerül a nyilatkozatot tevő tulajdonába.
Felmerül a pénzintézetek magatartása és a versenytörvény rendelkezéseinek összevetése során az a kérdés is, hogy kartellt, azaz tiltott, mert a versenyt korlátozó, kizáró, illetőleg torzító hatású megállapodást kötöttek-e, illetve hogy összehangolt magatartást valósítanak-e meg a pénzintézetek. A tilalom különösen is vonatkozik az árak, és az egyéb üzleti feltételek közvetlen vagy közvetett meghatározására [Tpvt. 11. § (1) bekezdés és (2) bek. a) pontja], így az ingatlanok alulértékelési gyakorlatára illetve a vételi jog kikötésére is. 

5.2.4. A vizsgálat 2.1 pontjában felvett tényállás alapján kérdéseket intéztem a Magyar Ügyvédi Kamara elnökéhez is. Az ügyvédi etikai kódex rendelkezéseivel kapcsolatos kérdésem az alábbi volt: „ … az ügyben felvetődik az ügyvédi hivatás magatartási szabályairól (etikai szabályzat) szóló kódex érintettsége, tehát annak vizsgálata, hogy a korábbi ügyletekben közreműködő ügyvéd tevékenysége (adás-vétel, végrendelet) miként értékelendő egy későbbi adósságfelvásárlás esetén.” 
A MÜK elnöke válaszában a fenti kérdésre az alábbi megállapításokat tette: Az ügyvédi tevékenységen belüli vétkes tevékenység fegyelmi vétség [Ütv. 37. § a) és b) pont]. Az ügyvéd korábbi megbízójával szemben akkor vállalhat el megbízást, ha a korábbi és az új ügy között nincs összefüggés [Ütv. 25. § (2) bek.]. Az ügyvéd nem fogadhat el olyan megbízást, melynek teljesítése közerkölcsbe ütközik [8/1999. (III. 22.) sz. Etikai Szabályzat 6.4 a) pont]. Az ügyvéd ügyfelével a megbízási jogviszony fennállás alatt saját, illetve közeli hozzátartozója javára a megbízás tárgyára vonatkozóan vagy a megbízással kapcsolatban jogügyletet csak az illetékes kamara elnökségének hozzájárulásával köthet [8/1999. (III. 22.) sz. Etikai Szabályzat 6.4. b) pont]. Az idézett jogszabály- és szabályzathelyekből a MÜK elnöke az alábbi következtetéseket vonta le: Amennyiben a korábbi megbízóval szemben az ügyvéd megbízást csak korlátozottan vállalhat, akkor még kevésbé fordulhat a saját nevében és érdekében a korábbi ügyfele ellen. Ennek a tilalomnak nincs időbeli korlátozása. Az okozati összefüggést az adott tényállás alapján lehet megállapítani. A saját ügyféllel kötendő jogügyleti korlátozás sem értelmezhető megszorítóan úgy, hogy a megbízás megszűnte után már minden elképzelhető jogügylet megköthető … a volt ügyfél terhére. Ilyen magatartásnak tekinthető az, amikor az ügyvéd korábbi ügyfele anyagi viszonyainak teljes ismeretében felvásárolja az ügyféllel szembeni követeléseket. A hivatkozott rendelkezések megfelelő fegyelmi biztosítékot nyújtanának arra az esetre, ha az ügyvéd korábbi ügyféllel szembeni követeléseket a fenti szabályok megsértésével felvásárolja. (A MÜK elnöke levelének száma: MÜK 471359/1406/2003., dátum: 2004. január 14.)
A fenti megállapításokat felidézve és felhívva megállapítom, hogy az ügyvédi etika és az általános jóerkölcs szabályait sérti az az ügyvédi magatartás, mellyel az ügyvéd volt ügyfelével szemben fennálló pénzintézeti követelést szerez meg úgy, hogy korábban az ügyvéd az érintett ügyfele (a bank adósa) részére adásvételi szerződések és végrendelet szerkesztésére vonatkozó megbízást kapott, mely korábbi megbízás kapcsán az ügyvéd ügyfele vagyoni körülményeit teljesen kiismerte. 
Megállapítom, hogy az ügyvédi etika és az általános jóerkölcs szabályait sérti a magatartás, mellyel a megszerzett követelés birtokában az ügyvéd az adós minden egyezségi, tárgyalási kezdeményezését, illetőleg a tartozás rendezésére vonatkozó javaslatát elutasította, holott a vagyoni fedezet több megoldást is lehetővé tett volna és a hitelező megtérülési esélyei a 100%-hoz közel álltak. Tehette ezt a hitelező ügyvéd, mert a jelzálogjog és a végrehajtási jog biztosította afelől, hogy az adós nem tudja a tartozás visszafizetéséhez szükséges pénzösszeget megszerezni. 
Megállapítom, a jogbiztonsághoz és a tulajdonhoz való alkotmányos joggal összefüggésben visszásságot okoz az, ha az ügyvédi kamara a törvényi előírás és az etikai szabályzat alapján nem gondoskodik a tényállásban foglalt ügyvédi visszaélés megakadályozásáról illetve szankcionálásáról.

5.2.5. A közjegyzők fontos alkotmányos szerepet töltenek be. Jogállásukat a közjegyzőkről szóló 1991. évi XLI. tv. (Kjtv.) rendezi. Az AB 32/2002. (VII. 4.) AB határozatához dr. Erdei Árpád alkotmánybíró által fűzött különvélemény első pontja megállapítja: „A közjegyző tevékenységét munkavégzésre irányuló sajátos jogviszony keretében fejti ki. Ennek során állami felhatalmazás alapján díj- és költségtérítés ellenében a hozzá forduló feleknek jogi szolgáltatást nyújt, és az igazságszolgáltatással is szorosan összefüggő feladatot lát el. Működése során csak a törvényeknek van alávetve, tevékenységét a függetlenséget garantáló, alapvetően a Kjtv. által meghatározott keretekben végzi. A közhitelességgel felruházott és a Kjtv. által az igazságszolgáltatás részének tekintett közjegyzői szervezet tehát kiemelt jelentőségű jogszolgáltató tevékenység folytatására hivatott.” Az AB a 27/1999. (IX. 15.) AB határozatban megállapítja „Kjtv. értelmében a közjegyzők közhitelességgel felruházott személyek, akik a feleknek jogi szolgáltatást nyújtanak és eljárnak a hatáskörükbe utalt nemperes eljárásokban. A szabadfoglalkozású közjegyzői intézmény rendeltetésszerű működésében, a közjegyzők közjogi jellegű jogosítványainak megfelelő gyakorlásában az állam és a közösség egyaránt érdekelt. A közjegyzői intézmény működésének magas színvonala közérdek. A közjegyzői intézmény működésének színvonalát a jogalkotó közvetett módon, a díjszabásról, a közjegyzői állások számáról és székhelyéről, a szakmai előképzettségről szóló szabályok megalkotásával befolyásolja.” E két idézet jól példázza, hogy milyen alkotmányos funkciót hivatottak a közjegyzők ellátni.
A hitelbiztosítéki érték megállapítására és a vételi jog kikötésére vonatkozó vizsgálat során visszatért az a probléma, hogy az adósok nem kaptak megfelelő tájékoztatást, nem voltak tisztában az általuk kötendő ügylet valós tartalmával, lehetséges következményeivel, és nem értik a jogi nyelvezetet. A korábban kifejtetteknek megfelelően a felek erőpozíciója rendkívül egyenlőtlen az ilyen ügyletek megkötésénél. A pénzintézetek által kötött szerződések jelentős részét közjegyzői okiratba foglalják a felek. A közjegyzői okiratba foglalás költségét minden esetben az adós viseli. A közjegyző eljárására első sorban a közjegyzőkről szóló Kjtv. szabályai vonatkoznak. A Kjtv. szerint a közjegyzői okirat elkészítése alkalmával a közjegyző kötelessége, hogy a) meggyőződjék a fél ügyleti képességéről és jogosultságáról, továbbá valódi szándékáról, b) tájékoztassa a felet a jogügylet lényegéről és jogi következményeiről, c) világosan és egyértelműen írásba foglalja a fél nyilatkozatait, d) felolvassa a közjegyzői okiratot a fél előtt, e) meggyőződjék arról, hogy a közjegyzői okiratban foglaltak megfelelnek a fél akaratának (Kjtv. 120. §). Ha a közjegyző ezt megteszi, az ügyfél a jogi kockázatokat tudatosan vállalja. 
A törvényi rendelkezés értelmében az ügylet létrehozatalában részt vevő közjegyző köteles az előtte szerződéskötés céljából megjelenő felek figyelmét arra felhívni, hogy mit jelent a szerződés valamely konkrét rendelkezése, erre vonatkozóan tájékoztatást nyújtani, és meggyőződni arról, hogy az okirat tartalma és a felek valódi szándéka egybeesik.
Megállapítom, hogy Alkotmány 2. § (1) bekezdésében rögzített jogállamiságból eredő jogbiztonság követelményével, s az annak részeként tekinthető tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben, továbbá az Alkotmányban rögzített tulajdonhoz fűződő alkotmányos jogot megsértette az Országos Közjegyzői Kamara, mert elmulasztott olyan intézkedéseket, melyek valóban gondoskodnak a pozíciójukban és felkészültségükben sokszor szélsőségesen kiszolgáltatott ügyfelek megfelelő tájékoztatásáról, továbbá elmulasztotta figyelemmel követni és helyesbíteni a fenti elveknek és törvényes előírásoknak nem megfelelő gyakorlatot. Álláspontom szerint a formális okiratiság mellett, de azt fontosságában megelőzve, ez a legfontosabb (tartalmi, érdemi) kötelezettség. 

A vizsgálat megállapításainak összegzése:
Amint arra e jelentés bevezetőjében is utaltam vizsgálatom célja annak feltárása volt, hogy a jelzálog-biztosíték mellett történő hitelezés mai gyakorlata milyen hatással van az adósok alkotmányos jogaira, sérti-e a tulajdonhoz való jogot a hitelintézetek eljárása, szerződéskötési gyakorlata, továbbá, hogy az állam felügyeleti szervein keresztül megfelelően gondoskodik-e az állampolgárok tulajdonhoz való jogának védelméről.
Az Alkotmány a magyar jogrendben úgy hatályosul, hogy az alkotmányos elveket a polgári jog szabályai kibontják, kiteljesítik és a magánosok (szerződő felek) irányába közvetítik. Ezen alkotmányos jelentőségű magánjogi elveket a Polgári Törvénykönyv (Ptk.) tartalmazza. 
A Ptk. alkotmányos rangú rendelkezései, többek között, az alábbi szabályok: a személyek és szervezetek vagyoni és személyi viszonyait – iránymutató jelleggel – a Ptk. szabályozza [1. § (1) bek.]; a Ptk. értelmezési alapelve [1. § (2) bek.]; az alanyi jogok és a törvényes érdekek védelme [2. § (1) bek.]; a jóhiszeműség, a tisztesség és a kölcsönösen együttműködő eljárás polgári jogi alapelve [4. § (1) bek.]; a joggal való visszaélés tilalma [5. § (1) bek.]; a törvényben biztosított jogok védelmének állami szerveket terhelő kötelezettsége [7. § (1) bek.]; a szerződési szabadság elve [200. § (1) bek.]; a jogszabályba ütköző, azt megkerülő, valamint a nyilvánvalóan a jóerkölcsbe ütköző szerződés tilalma és semmissége [200. § (2) bek.]; a visszterhesség, valamint a szolgáltatás-ellenszolgáltatás egyenértékűségének főszabálya [201. § (1)-(2) bek.].
A hitelintézetek működésének, ezen belül szerződési gyakorlatának (alkotmányosságát) törvényességét az állam erre a célra létrehozott hatósággal köteles ellenőrizni. Ez a hatóság a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete (továbbiakban: Pszáf).
A jelzálog és vételi jog kikötése mellett történő banki hitelezés során a jelenlegi gyakorlatban több okból is sérül a panaszosoknak az Alkotmányban rögzített, tulajdonhoz fűződő alapjoga. A vizsgált banki hitelezési gyakorlattal kapcsolatban megkerestem a Pszáf elnökét, akinek levélben közölt álláspontja szerint – bár jelezte, hogy a fogyasztóvédelmet kiemelt feladatként kezeli és a vételi jog kikötése mellett történő jelzálog-hitelezés körében átfogó témavizsgálatot indít – a bank az opciós jog érvényesítése során mind a banki szabályzatban, mind a szerződésben foglaltakkal összhangban járt el, ezért magatartása nem rosszhiszemű. Ennek ellenére szükségesnek tartja a Pszáf elnöke a jobb ügyfél-tájékoztatás megvalósítását, vételi jog kikötése esetén külön kockázatfeltáró nyilatkozat kitöltését, továbbá az adós vevőállítási jogának szerződésben való kikötését.
A jelzáloggal lekötött ingatlan hitelfedezeti értékének megállapítása tekintetében álláspontom a következő: A Ptk. alkotmányos szintű alapelvi rendelkezéseibe, a Ptk. 4. § (1) bekezdésében írt jóhiszemű és tisztességes eljárás követelményébe, az így kötött szerződés pedig nyilvánvalóan a jóerkölcsbe ütközik [Ptk. 200. § (2) bekezdés], ha a bank a fedezetként lekötött ingatlan értékét – lakottságra vagy más tényezőkre alapítva – a valós forgalmi érték alatt határozza meg, majd az így egyszeresen már leértékelt ingatlan hitelfedezeti értékét jelzálog hitelintézet esetében a jogszabályban rögzített 70%-os értéknél, más hitelintézet esetén a biztonságos hitelezéshez szükséges legmagasabb értéknél alacsonyabban állapítja meg. A bank akkor jár el jóhiszeműen és tisztességesen, ha az ingatlan valós forgalmi értékének megállapításával – bevonva abba a tulajdonost is – független szakértőt bíz meg, s az így objektíven megállapított értéknek a jelzálog-hitelezésről szóló jogszabályban megállapított 70%-át veszi hitelfedezeti értéknek. A bankok biztonságának eltúlzott és egyoldalú fokozása ugyanis – irreálisan alacsony hitelbiztosítéki érték megállapításával, többszörös biztosítékok kikötésével stb. – az ügyfeleknek, szerződő feleknek indokolatlan és aránytalan jogsérelmet okozhat.
A vételi jog kikötése tekintetében kialakított álláspontom szerint: Nem ütközik a Ptk. rendelkezéseibe, ha a kölcsön biztosítékaként jelzálogjog engedésére és a vételi jog kikötésére is sor kerül. Az adós tulajdonhoz fűződő alkotmányos jogában súlyos visszásságot okoz azonban, valamint a Ptk. alkotmányos szintű elveit többszörösen sérti az, ha a (kétszeres leértékelés miatt) rendkívül alacsonyan meghatározott hitelbiztosítéki érték egyben a vételi jog útján létrehozható adásvételi szerződésben kikötött vételár is. Ha pedig a pénzintézet a feltűnően aránytalan előnyt az adós helyzetének kihasználásával köti ki, a szerződés uszorás szerződés és mint jogszabályba (és jóerkölcsbe) ütköző, semmis. Eseti döntéseiben a Legfelsőbb Bíróság is érvényesnek tekintette – jelzálogjog mellett – a vételi jog kikötését, de döntéseiben kiemelte: a vételi jog kikötése azért nem üközik bele a zálogtárgya tulajdonjogának megszerzésére vonatkozó megállapodás [Ptk. 255. § (2) bek.] tilalmába, mert a vételi jog kikötésekor a vagyontárgy „valós szerződési értékét” a felek megállapították. A hitelbiztosítéki értéket a vételi jog alapján a tulajdonjog megszerzése ellenértékeként nem lehet ilyen valós módon megállapított, illetőleg arányos szerződési értéknek tekinteni. 
A zálogjog mint „értékjog” a terhelt ingatlan értékesítésének jogát adja biztosítékul a zálogjogosult kezébe, de garanciális szabályok védik a tulajdonos érdekeit is, éppen a reális áron értékesítés tekintetében. A vételi jognak az irreális fedezeti értéken történő kikötése éppen ezeknek – a tulajdonos érdekeit védő – törvényi garanciális szabályoknak a megkerülésre irányulnak. A jogszabály megkerülésére irányuló ilyen kikötések a Ptk. 200. § (2) bekezdése értelmében szintén semmisek, a semmisségre hivatkozás a törvényességi felügyeletre feljogosított szerveknek ex officio kötelessége.
A banki szerződési gyakorlat és az arra vonatkozó állami ellenőrzés átalakítását az uniós jogharmonizációs kötelezettség is szükségesség teszi: a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló 93/19/EGK Irányelv előírja: „a tagállamok kötelesek megvédeni a fogyasztókat a szolgáltató erőfölényétől, különösen az egyoldalú szabványszerződésekkel szemben, akkor is, ha a szerződési feltételeket több irat tartalmazza.”
A hitelintézetekről és pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. törvény (Hpt.) szerint a Pszáf feladata, hogy ellenőrizze és vizsgálja a pénzügyi szolgáltatási tevékenységet meghatározó szabályok érvényesülését, és azok betartását – szankciók alkalmazásával – kikényszerítse. Álláspontom szerint a helyes értelmezésben a pénzügyi szolgáltatási tevékenység szabályai alatt a Ptk. általános szerződési szabályait és alapvető jogelveit éppúgy érteni kell, mint a Hpt. szabályait. A Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyeletéről szóló 1999. évi CXXIV. törvény 2. § (1) bekezdése szerint továbbá, a Felügyelet tevékenységének célja, többek között, hogy a pénzintézetek ügyfeleinek érdekeit védje. A fogyasztóvédelmi törvény (1997: CLV. tv.) alapján a Pszáf pert indíthat – fenti levezetésünk alapján pedig köteles pert indítani – az ellen, akinek a jogszabályba ütköző tevékenysége a fogyasztók széles körét érinti vagy jelentős nagyságú hátrányt okoz. Megállapítom: jogszabályba ütközik a Ptk. elveit sértő szerződés, továbbá: jelentős nagyságú hátránynak minősül, ha az ügyfél úgy veszti el tulajdonjogát ingatlana fölött, hogy a forgalmi érték jelentős részét elveszti (és azt más realizálja).
A Ptk. 7. §-a kifejezetten hangsúlyozza, hogy a törvényben biztosított jogok védelme az állam minden szervének kötelessége. Ezen általános kötelezettséget a Pszáf külön nevesített kötelezettségei specifikálják a banki szféra adósai vonatkozásában. Megállapítom, ha a tényállásban rögzített banki gyakorlatot a Pszáf nem ellenőrzi, és nem tesz lépéseket annak érdekében, hogy a bankok ügyfeleinek alkotmányos és törvényes, valamint az irányadó közösségi jogszabályban rögzített jogai, érdekei ne csorbuljanak, nem teljesíti törvényi kötelezettségeit és ezzel mulasztásban megnyilvánuló alkotmányos visszásságot okoz. Felhívom a Pszáf elnökét törvényes kötelezettségének feltárására, és hatékonyabb, az ügyfelek érdekeit védő teljesítésére, továbbá az ügyfelek alkotmányos jogai sérülésének intézményes kiküszöböléséhez szükséges törvényes eszközök fokozott alkalmazására. 
Az ügyfelek alkotmányos jogaival kapcsolatban visszásságot okozó hatásúnak minősítem továbbá az ügyfelek elégtelen tájékoztatását. Több panaszos állította, hogy a pénzintézeti előzetes tájékoztatókban közzétett szerződési feltételek között a vételi jog kikötése nem szerepelt, illetőleg, hogy a vételi jog kikötéséről csak a közjegyző felolvasásakor értesültek, de annak tartalmára, jogkövetkezményeire elégséges tájékoztatást ott sem kaptak. 
Az ügyfelek tájékoztatásával kapcsolatban megállapítottam azt is, hogy a vizsgált esetekben a szerződést közokiratba foglaló közjegyzők – legalábbis a csupán eshetőlegesen, ráadásul az ügyfél szerződésszegése következtében megnyíló opció, a vételi jog tekintetében – nem teljesítették elégséges mértékben a közjegyzőkről szóló 1991. évi XLI. tv.-ben előírt azon kötelezettségüket, hogy meggyőződjenek a felek valódi (ügyleti) szándékáról, tájékoztassák az ügyfelet a jogügylet lényegéről és jogi következményeiről, továbbá, hogy meggyőződjék arról, hogy a közjegyzői okiratban foglaltak megfelelnek a fél akaratának. Megállapítom, ha az Országos Közjegyzői Kamara elmulasztja a törvényes előírásoknak mindenben és maradéktalanul megfelelő közjegyzői eljárás megkövetelését és ellenőrzését, e magatartásával az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében rögzített jogállamiságból eredő jogbiztonság követelményével, az annak részét képező tisztességes eljáráshoz való joggal, továbbá az Alkotmányban rögzített tulajdonhoz fűződő alkotmányos joggal összefüggésben visszásságot okoz.
Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a Gazdasági Versenyhivatal által hivatalból lefolytatandó vizsgálat keretében indokolt tisztázni, hogy a pénzintézetek – egyedül vagy közösen – erőfölényes helyzetben vannak-e. Amennyiben az erőfölényes helyzet bármilyen formában bizonyítást nyer, akkor azt kell vizsgálni, hogy a pénzintézet visszaélt-e erőfölényével? Ugyanígy versenyhivatali vizsgálatot indokolt lefolytatni annak tisztázására, hogy egyes bankok nem hoztak-e létre kartellt jelzálog hitelezési és vételi jog alapítására vonatkozó gyakorlatuk során. Az erőfölénnyel való visszaélés és a kartelltilalom vonatkozik az árak, valamint az üzleti feltételek meghatározására, konkrétan az ingatlanok alulértékelési gyakorlatára, illetve a vételi jog kikötésére és e körben a vételár meghatározására is. E vizsgálat tisztázhatja azt is, hogy a hitelintézettel szerződő ügyfél ún. „fogvatartott fogyasztónak” minősül-e. 
A vizsgálat megindulására okot adó panaszban jelzett ügyvédi magatartás kapcsán levélben fordultam a Magyar Ügyvédi Kamara (MÜK) elnökéhez. Az elnök úr válaszában kifejtette, hogy az Ügyvédi Etikai szabályzat, valamint az ügyvédi törvény rendelkezéseibe ütközik és fegyelmi felelősség kérdését veti fel az, ha az ügyvéd korábbi ügyfele anyagi viszonyainak teljes ismeretében vásárolja fel az ügyféllel szembeni követeléseket. Jelentésemben az elnök úr álláspontjával egyezően megállapítottam: ezen ügyvédi magatartás az ügyvédi etika, valamint az általános jóerkölcs szabályait súlyosan sérti. Megállapítom továbbá, hogy sérti e szabályokat az az ügyvédi magatartás is, mellyel az ügyvéd a megszerzett követelés birtokában az adós minden egyezségi kezdeményezését, illetőleg a tartozás rendezésére vonatkozó javaslatát elutasítja, bár az ügyvéd által is ismert adósi vagyoni fedezet a tartozás megfizetésére több megoldást is lehetővé tett volna.

6. Jogalkotási javaslat

A jelen vizsgálatom megállapításai alapján, élve az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. §-ban kapott felhatalmazással:
1) Felkérem az igazságügyi és a pénzügyminisztert, hogy a készítsék elő a hitelintézetekről és a pénzügyi szervezetekről szóló 1996. évi CXII. törvény (Hpt.) oly tartalmú módosítását, amely tisztességesebb és kölcsönösen kiegyensúlyozottabb hitelbiztosíték-értékelési és fedezeti szabályozást szab, tiltja a vételi jog fedezeti célú kikötését, vagy annak megengedése esetén külön kockázatfeltáró nyilatkozatot ír elő, biztosítja az adós vevőállítási jogának időhatárhoz kötött gyakorlását.
2) Javaslom a Hpt. oly tartalmú módosítását előkészíteni, hogy minden pénzintézet köteles legyen „tájékoztatási szabályzatot” készíteni, melynek minta példányát a Pszáf ellenőrzi, vagy amelyben érvényesítendő tájékoztatási módokat ajánlásban a Pszáf előre közzéteszi.
3) Javaslom a Hpt.-be felvenni pénzintézetek által kötött szerződések tekintetében azt a szabályt, hogy az előzetes, írásbeli termékismertetőben nem szereplő szerződéses kikötést nem írottnak kell tekinteni a végleges szerződésben akkor is, ha az formáját tekintve közokirat.
4) Javaslatot teszek arra, hogy a pénzügyminiszter a Hpt. olyan módosítás tervezetét készítse elő, mely kifejezetten és határozottan kimondja, hogy a pénzintézetek (pénzügyi szervezetek) az ügyfeleikkel kötendő szerződések általános szerződési feltételeit tartalmazó szabályzataikat, üzletszabályzataikat előzetes jóváhagyás céljára, továbbá módosításuk esetében a módosított változat alkalmazását megelőzően kötelesek a pénzügyi felügyeleti intézménynek (Pszáf) jóváhagyás végett benyújtani. A pénzintézet szerződést új üzletszabályzat alapján csak akkor köthet, ha azt a felügyeleti intézmény jóváhagyta. A felügyeleti intézmény köteles a szabályzatokat abból a szempontból ellenőrizni, hogy az nem sérti-e súlyosan a Ptk. szabályait, illetőleg nem sérti-e a pénzintézettel szerződő fél (Alkotmányban és a Ptk.-ban rögzített) alkotmányos jogait. Az ellenőrzésnek különösen a Ptk. 200. § (2) bek., a 201. § (1)-(2) bek., 202. §, 205. § (5) bek. és a 209/B. § (1) bekezdésében, valamint a 93/13/EGK Tanácsi Irányelvben foglalt rendelkezésekkel való összeegyeztethetőségre kell kiterjednie.
5) Javaslatot teszek arra, hogy Hpt. és 6. melléklete oly módon kerüljön módosításra, hogy a 6. mellékletben a 93/13/EGK Tanácsi Irányelv mint a Hpt. szabályozásának egyik mércéje legyen felvéve.
6) Felkérem az igazságügyi minisztert, hogy 
a)	tegyen lépéseket a bírósági végrehajtás egyszerűbbé és gyorsabbá tétele érdekében,  megszüntetve a pénzintézeteknek azt az igényét, hogy a követelés behajtása során vételi jog kikötésével kerüljék meg a végrehajtási eljárást;
b)	készítse elő a Hpt. 51. § (1) c) pontjában foglalt rendelkezés módosítását. A módosított rendelkezés védje a pénzügyi intézmény ügyfelét, hogy adatai szempontjából ne kerüljön a pénzügyi intézmény, illetőleg a vele üzleti kapcsolatban álló (a követelést megvásárló) szervezet részére kiszolgáltatott helyzetbe. 

7. Kezdeményezés

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdése alapján 
1) Felkérem a Pszáf elnökét, hogy 
a)	a rendelkezésére álló eszközök hatékony alkalmazásával segítse elő, hogy a kereskedelmi bankok vételi jog kikötése esetén az ügyfélnek elegendő („meggondolási”) időt hagyjanak az ajánlat mérlegelésére;
b)	a megfelelő tájékoztatást követően kötelezően kerüljön sor külön kockázatfeltáró nyilatkozat felvételére; 
c)	a fizetési felszólításokat időben, minden esetben tértivevénnyel küldjék ki;
d)	gondoskodjon arról, hogy vételi jog és jelzálogjog együttes kikötése esetén a fedezeti ingatlan értékesítését megelőzően az adóst szerződéses rendelkezés alapján legalább 90 napos határidővel illesse meg a vevőállítás joga;
(A fenti a)-d) pontok a Pszáf elnökének 2003. november 18-i kérdésemre adott, 2004. január 15-én keltezett, Pszáf 2219/2004. ügyiratszámú válaszlevelében foglalt vállalásainak tényleges érvényesítését célozzák.)
e)	kövesse figyelemmel, hogy milyen banki szabályok, szabályzatok, gyakorlat vonatkozik a fedezetértékelésre, a hitelbiztosítéki érték megállapítására, a vételi jog kikötése esetén a vételár megállapítására, a vételi jog gyakorlására kijelölt vevő kiválasztására és ezek felülvizsgálata során a rendelkezésére álló eszközökkel gondoskodjon az adósi érdekvédelemről;
f)	gondoskodjon arról, hogy az egy éven túli tartamú szerződés esetében (ideértve azt az esetet, amikor a rövidebb futamidejű szerződésben a tényleges törlesztés elmaradása miatt egy éven túl kerül sor a végrehajtási eljárás lefolytatására, vételi jog gyakorlására) a hitelintézet minden esetben végezze el az értékesítési érték (vételár) felülvizsgálatát;
g)	a szabályzatok megfelelő módosítását követően gondoskodjon a kiegészített, illetve átdolgozott szabályzatoknak megfelelő gyakorlat folyamatos ellenőrzéséről;
h)	az alkotmányban védett tulajdonhoz való joggal összefüggésben visszásságot okozó, az adósok terhére a Ptk.-ban rögzített elvekbe ütköző módon hátrányos szerződéses kikötésekkel és eljárással szemben éljen törvényes megtámadási lehetőségével;
i)	állítson fel és működtessen megfelelő adós-tájékoztatási ügyfélszolgálatot, mely az adósoknak a pénzintézetek eljárásával kapcsolatos panaszait nyilvántartásba veszi, a panaszokat kivizsgálja, és orvoslásuk érdekében a Felügyelet részére egyedi és általános intézkedésekre tesz javaslatot;
j)	vizsgálja meg, hogy a vételi jog alapításával biztosított kölcsönszerződések esetén a vételi jog gyakorlására kijelölt személy (vevő), illetőleg a pénzintézet részéről a kijelölő személy a Hpt. 58-59. §-ai szerint belső információ birtokosa, illetőleg, hogy az így létrejövő ügyletek belső információval kapcsolatos tiltott ügyletnek minősül-e;
k)	a j) pont alatti vizsgálatok elvégzése érdekében alapos gyanú esetén vegye fel a kapcsolatot az Országos Rendőr-főkapitánnyal és a Szervezett Bűnözés Elleni Központ vezetőjével.

2) Felkérem a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség Főigazgatóját, hogy 
a)	teljesítse a hitelintézetekről és pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. tv. 206/A. §-ban foglalt, a pénzintézet terhére előírt, a pénzintézet által az ügyfelek részére nyújtandó tájékoztatási kötelezettség maradéktalan megvalósulásának ellenőrzésére vonatkozó törvényi kötelezettségét, és fogyatékosság észlelése esetén a törvény teljes szigorával lépjen fel a törvények betartatása érdekében;
b)	az a) pontban foglalt kötelezettségének teljesítése érdekében hozzon létre intenzív fogyasztóvédelmi együttműködést a Pszáffal, mely együttműködés terjedjen ki, többek között, a megfelelő tájékoztatási előírások/ajánlások ellenőrzésére, és a törvényes megtámadási jog érvényesítésére.

3) Felkérem a Gazdasági Versenyhivatal elnökét, hogy a Versenyhivatal rendszeresen folytasson hivatalból vizsgálatot [Tpvt. 70. § (1) bek.] annak tisztázására, hogy a jelentés tényei és megállapításai eredményeképpen versenyjogi jogsértés (erőfölény és/vagy kartell) bekövetkezte megállapítható-e, és ha igen, tegye meg a szükséges intézkedéseket.

4) Felkérem az Magyar Ügyvédi Kamara elnökét, hogy
a) gondoskodjon az ügyvédi etikai szabályzat módosításáról, kiegészítéséről, hogy a jelentés 5.2.4. pontjában foglalt ügyvédi visszaélés kimondott tilalom alá kerüljön;
b) adjon tájékoztatást a 2003. V. 434/3. sz. alatt, dr. Cs. J. ügyvéd ellen folytatott eljárásban hozott másodfokú határozatról. Kérem, hogy a határozat meghozatalánál a MÜK eljáró etikai bizottsága vegye figyelembe a MÜK elnökének 471359/1406/2003. sz. alatt részemre megküldött levelében elvi éllel tett megállapításokat. 

6) Felkérem az Országos Közjegyzői Kamara elnökét, hogy a jelentés 5.2.5. pontjában foglaltak megvalósulásáról és betartatásáról – a Kjtv. 55. § a)-c) és h)-j) pontjában foglaltaknak megfelelően – minden lehetséges eszközzel gondoskodjon.

7) Felkérem az Országos Rendőr-főkapitányt és a Szervezett Bűnözés Elleni Központ vezetőjét arra, hogy vizsgálják meg: megvalósít-e szervezett bűnözést az, hogy a jelzálog hitelezés kapcsán vételi joggal lekötött ingatlanok megvásárlására – árverezés, versenyeztetés és pályáztatás nélkül – a pénzintézetekkel összefonódott, belső információ (Hpt. 58-59. §; Btk. 300-300/A., 318., 319., 247. §-ok) birtokában levő személy jelentkezik, illetőleg kerül a pénzintézet által kijelölésre, aki a tulajdonjogot megszerzi és rövid időn belül az ingatlant magas haszonnal értékesíti.

Budapest, 2004. május 
Lenkovics Barnabás

Függelék:

4.1. A Magyar Köztársaság Polgári Törvénykönyvéről szóló 1959. évi IV. törvény (Ptk.).
1. § (1) Ez a törvény az állampolgárok, valamint az állami, önkormányzati, gazdasági és társadalmi szervezetek, továbbá más személyek vagyoni és egyes személyi viszonyait szabályozza. Az e viszonyokat szabályozó más jogszabályokat - ha eltérően nem rendelkeznek - e törvénnyel összhangban, e törvény rendelkezéseire figyelemmel kell értelmezni.
(2) A törvény rendelkezéseit a Magyar Köztársaság gazdasági és társadalmi rendjével összhangban kell értelmezni.
2. § (1) A törvény védi a személyek vagyoni és személyhez fűződő jogait, továbbá törvényes érdekeit.
3. § (1) A törvény védi a tulajdonnak az Alkotmányban elismert valamennyi formáját.
4. § (1) A polgári jogok gyakorlása és a kötelezettségek teljesítése során a felek a jóhiszeműség és a tisztesség követelményeinek megfelelően, kölcsönösen együttműködve kötelesek eljárni.
(4) Ha ez a törvény szigorúbb követelményt nem támaszt, a polgári jogi viszonyokban úgy kell eljárni, ahogy az az adott helyzetben általában elvárható. Saját felróható magatartására előnyök szerzése végett senki sem hivatkozhat. Aki maga sem úgy járt el, ahogy az az adott helyzetben általában elvárható, a másik fél felróható magatartására hivatkozhat.
5. § (1) A törvény tiltja a joggal való visszaélést.
(2) Joggal való visszaélésnek minősül a jog gyakorlása, ha az a jog társadalmi rendeltetésével össze nem férő célra irányul, különösen ha a nemzetgazdaság megkárosítására, a személyek zaklatására, jogaik és törvényes érdekeik csorbítására vagy illetéktelen előnyök szerzésére vezetne.
7. § (1) A törvényben biztosított jogok védelme az állam minden szervének kötelessége. Érvényesítésük - ha törvény másképpen nem rendelkezik - bírósági útra tartozik.
200. § (1) A szerződés tartalmát a felek szabadon állapíthatják meg. A szerződésekre vonatkozó rendelkezésektől egyező akarattal eltérhetnek, ha jogszabály az eltérést nem tiltja.
(2) Semmis az a szerződés, amely jogszabályba ütközik, vagy amelyet jogszabály megkerülésével kötöttek, kivéve ha ahhoz a jogszabály más jogkövetkezményt fűz. Semmis a szerződés akkor is, ha nyilvánvalóan a jóerkölcsbe ütközik.
201. § (1) A szerződéssel kikötött szolgáltatásért - ha a szerződésből vagy a körülményekből kifejezetten más nem következik - ellenszolgáltatás jár.
(2) Ha a szolgáltatás és ellenszolgáltatás között anélkül, hogy az egyik felet az ajándékozás szándéka vezetné, a szerződés megkötésének időpontjában feltűnően nagy az értékkülönbség, a sérelmet szenvedő fél a szerződést megtámadhatja.
202. § Ha a szerződő fél a szerződés megkötésekor a másik fél helyzetének kihasználásával feltűnően aránytalan előnyt kötött ki, a szerződés semmis (uzsorás szerződés).
205. § (1) A szerződés a felek akaratának kölcsönös és egybehangzó kifejezésével jön létre.
(2) A szerződés létrejöttéhez a feleknek a lényeges, valamint a bármelyikük által lényegesnek minősített kérdésekben való megállapodása szükséges. Nem kell a feleknek megállapodniuk olyan kérdésekben, amelyeket jogszabály rendez.
(3) Az általános szerződési feltétel az (1)-(2) bekezdésben foglaltak teljesülése esetén is csak akkor válik a szerződés részévé, ha alkalmazója lehetővé tette, hogy a másik fél annak tartalmát megismerje, és ha azt a másik fél kifejezetten vagy ráutaló magatartással elfogadta.
(4) A felek a szerződés megkötésénél együttműködni kötelesek, és figyelemmel kell lenniük egymás jogos érdekeire. A szerződéskötést megelőzően is tájékoztatniuk kell egymást a megkötendő szerződést érintő minden lényeges körülményről.
(5) Külön tájékoztatni kell a másik felet arról az általános szerződési feltételről, amely a szokásos szerződési gyakorlattól, a szerződésre vonatkozó rendelkezésektől lényegesen vagy valamely korábban a felek között alkalmazott kikötéstől eltér. Ilyen feltétel csak akkor válik a szerződés részévé, ha azt a másik fél - a külön, figyelemfelhívó tájékoztatást követően - kifejezetten elfogadta.
A Ptk.-nak az általános szerződési feltételekre vonatkozó 209-209/C. §-okba foglalt szabályai.
Tvr. 5. § Az általános szerződési feltételek bíróság előtti megtámadására jogosult
a) az ügyész,
b) a miniszter, az országos hatáskörű szerv vezetője,
c) a jegyző és a főjegyző,
d) a gazdasági és a szakmai kamara, a hegyközségi szervezet,
e) a fogyasztói érdek-képviseleti szervezet.
A Ptk.-nak a 251-264. §-aiban foglalt, a zálogjog általános és a jelzálogjog különös szabályai.
A Ptk.-nak a vételi jogra vonatkozó szabályai: 365. § (1) bekezdés, 373-375. §-ai.
A Ptk.-nak a 685. § d) fogyasztó, és e) a fogyasztói szerződésre vonatkozó definíciói.

4.2. A Magyar Köztársaság és az Európai Közösségek és azok tagállamai között társulás létesítéséről szóló, Brüsszelben, 1991. december 16-án aláírt Európai Megállapodás kihirdetéséről szóló 1994. évi I. törvényből: 
67. cikk
A Szerződő Felek elismerik, hogy Magyarországnak a Közösségbe történő gazdasági integrációja egyik alapvető előfeltétele az, hogy az ország jelenlegi és jövőbeni jogszabályait közelítsék a Közösség jogszabályaihoz. Magyarország biztosítja, hogy, amennyire lehetséges, jövőbeni jogszabályai a Közösség jogszabályaival összeegyeztethetők lesznek.
3. § (1) A Magyar Köztársaság nemzetközi szerződéseinek előkészítése és megkötése, valamint jogszabályainak előkészítése és megalkotása során biztosítani kell azoknak, az Európai Megállapodással való összhangját.
(2) A jogszabályok előkészítése és megalkotása során érvényesíteni kell az Európai Megállapodás 67. §-ában meghatározott követelményeket.

Részletek a Tanács 1993. április 5-i 93/13/EGK Irányelve a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről 
•	mivel a tagállamok feladata annak biztosítása, hogy a fogyasztókkal kötött szerződések ne tartalmazzanak tisztességtelen feltételeket;
•	mivel az e két programban "A fogyasztók gazdasági érdekeinek védelme" címszó alatt megállapított elv szerint: "az áruk és szolgáltatások megvásárlóit meg kell védeni attól, hogy az eladó vagy a szolgáltató visszaéljen erőfölényével, és különösen az egyoldalú szabványszerződésekkel, valamint az alapvető fogyasztói jogoknak a szerződésekből való tisztességtelen kizárásával szemben kell megvédeni őket";
•	mivel a fogyasztónak egyenértékű védelemben kell részesülnie akár szóban, akár írásban kötötték meg a szerződést, függetlenül attól, hogy az utóbbi esetben a szerződési feltételeket egy vagy több irat tartalmazza;
•	mivel a szerződési feltételek tisztességtelen jellegének a rögzített általános ismérvek alapján történő megítélését, különösen a felhasználók közötti szolidaritást figyelembe vevő állami jellegű értékesítési és szolgáltatási tevékenységekben ki kell egészíteni a különféle érintett érdekeltségek átfogó kiértékelését biztosító eszközökkel; mivel ez a jóhiszeműség követelményét testesíti meg; mivel a jóhiszeműség megítélésében különös figyelmet fordítanak a szerződő felek alkupozíciójának erősségére, arra hogy ösztönözték-e valamilyen módon a fogyasztót a feltétel elfogadására, és hogy az árut vagy szolgáltatást a fogyasztó külön megrendelésére bocsátották-e a fogyasztó rendelkezésére; mivel a jóhiszeműséggel kapcsolatosan támasztott elvárást az eladó vagy a szolgáltató kielégíti, ha a másik féllel szemben, akinek törvényes érdekeit szem előtt kell tartania, méltányosan és tisztességesen jár el;
•	mivel ennek az irányelvnek az alkalmazásában a tisztességtelen jelleg megítélésének nem kell kiterjednie a szerződés elsődleges tárgyát képező, sem pedig a szállított áruk vagy nyújtott szolgáltatások ár/minőség viszonyát meghatározó feltételekre; mivel a szerződés elsődleges tárgyát képező és a szállított áruk vagy nyújtott szolgáltatások ár/minőség viszonyát meghatározó feltételeket mindezek ellenére figyelembe lehet venni egyéb feltételek tisztességes jellegének megítélésénél; mivel ebből következik többek között, hogy a biztosítási szerződésekben a biztosított kockázatot és a biztosító felelősségét egyértelműen meghatározó vagy körülíró feltételek nem vethetők alá ilyen megítélésnek, ha ezeket a korlátozásokat figyelembe veszik a fogyasztó által fizetendő biztosítási díj kiszámításánál;
•	mivel a szerződéseket egyszerű, érthető nyelven kell megfogalmazni; mivel a fogyasztó számára lehetőséget kell biztosítani, hogy megismerhesse az összes feltételt; és mivel kétség esetén a fogyasztó számára legkedvezőbb értelmezést kell irányadónak elfogadni;
•	mivel a tagállamok kötelesek gondoskodni arról, hogy ne alkalmazzanak tisztességtelen feltételeket az eladó vagy a szolgáltató fogyasztóval kötött szerződéseiben, de ha a szerződés mégis tartalmaz ilyen feltételeket, akkor azok ne legyenek kötelező érvényűek a fogyasztóra nézve, és ha a szerződés a tisztességtelen feltételek kihagyásával is teljesíthető, a szerződés változatlan feltételekkel továbbra is kötelezi a feleket;
•	mivel azoknak a személyeknek vagy szervezeteknek, amelyeknek valamely tagállam jogszabályai szerint törvényes érdekeltségük van a fogyasztók védelmében, eljárásindítási lehetőséggel kell rendelkezniük - akár bíróság előtt a megfelelő peres eljárások megindítására, akár a panaszok eldöntésére hatáskörrel rendelkező közigazgatási szerv előtt - olyan szerződési feltételek, különösen a tisztességtelen feltételek alkalmazása ellen, amelyeket a fogyasztókkal kötendő szerződésekben történő általános használatra dolgoztak ki; mivel azonban ez a lehetőség nem jár együtt az egyes gazdasági ágazatokban alkalmazott általános feltételek előzetes ellenőrzésével;
•	mivel a tagállamok bíróságainak és közigazgatási szerveinek megfelelő és hatékony eszközökkel kell rendelkezniük ahhoz, hogy megszüntessék a fogyasztókkal kötött szerződésekben a tisztességtelen feltételek alkalmazását;
Elfogadta ezt az irányelvet:
2. cikk Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
a) "tisztességtelen feltételek": a 3. cikkben meghatározott szerződési feltételek;
b) "fogyasztó": minden olyan természetes személy, aki az ezen irányelv hatálya alá tartozó szerződések keretében olyan célok érdekében cselekszik, amelyek nem tartoznak saját szakmája, üzleti tevékenysége vagy foglalkozása körébe;
c) "eladó vagy szolgáltató": minden olyan természetes vagy jogi személy, aki vagy amely az ezen irányelv hatálya alá tartozó szerződések keretében saját szakmája, üzleti tevékenysége vagy foglalkozása körében cselekszik, függetlenül attól, hogy az köz- vagy magánjellegű.
3. cikk (1) Egyedileg meg nem tárgyalt szerződési feltétel abban az esetben tekintendő tisztességtelen feltételnek, ha a jóhiszeműség követelményével ellentétben a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéz elő a fogyasztó kárára.
(2) Egy szerződési feltétel minden olyan esetben egyedileg meg nem tárgyalt feltételnek tekintendő, ha azt már előzetesen megfogalmazták és ezért a fogyasztó nem tudta annak tartalmát befolyásolni, különösen az előzetesen kidolgozott szabványszerződések esetében.
Az a tény, hogy egy feltétel bizonyos elemeit vagy egy kiragadott feltételt egyedileg megtárgyaltak, nem zárja ki ennek a cikknek az alkalmazhatóságát a szerződés többi részére, ha a szerződés átfogó megítélése arra enged következtetni, hogy a szerződés mégiscsak egy előre kidolgozott szabványszerződés.
Olyan esetekben, amikor egy eladó vagy szolgáltató arra hivatkozik, hogy egy szabványfeltételt egyedileg megtárgyaltak, ennek bizonyítása az eladót vagy szolgáltatót terheli.
4. cikk (1) A 7. cikk sérelme nélkül egy szerződési feltétel tisztességtelen jellegét azon áruk vagy szolgáltatások természetének a figyelembevételével kell megítélni, amelyekre vonatkozóan a szerződést kötötték, és hivatkozással a szerződés megkötésének időpontjában az akkor fennálló összes körülményre, amely a szerződés megkötését kísérte, valamint a szerződés minden egyéb feltételére, vagy egy olyan másik szerződés feltételeire, amelytől e szerződés függ.
6. cikk (1) A tagállamok előírják, hogy fogyasztókkal kötött szerződésekben az eladó vagy szolgáltató által alkalmazott tisztességtelen feltételek a saját nemzeti jogszabályok rendelkezései szerint nem jelentenek kötelezettséget a fogyasztóra nézve, és ha a szerződés a tisztességtelen feltételek kihagyásával is teljesíthető, a szerződés változatlan feltételekkel továbbra is köti a feleket.
7. cikk (1) A tagállamok a fogyasztók és a szakmai versenytársak érdekében gondoskodnak arról, hogy megfelelő és hatékony eszközök álljanak rendelkezésre ahhoz, hogy megszüntessék az eladók vagy szolgáltatók fogyasztókkal kötött szerződéseiben a tisztességtelen feltételek alkalmazását.
(2) Az (1) bekezdésben említett eszközök olyan rendelkezéseket tartalmaznak, amelyek lehetővé teszik, hogy a nemzeti fogyasztóvédelmi jogszabályok szerint törvényes érdekeltséggel rendelkező személyek vagy szervezetek eljárást kezdeményezzenek a vonatkozó nemzeti jogszabály értelmében bíróság vagy illetékes közigazgatási hatóság előtt annak megítélésére, hogy a fogyasztókkal kötendő szerződésekben általános használatra kidolgozott szerződési feltételek tisztességtelenek-e, valamint megfelelő és hatékony eszközökkel élnek azért, hogy megszüntessék az ilyen feltételek alkalmazását.
(3) A saját nemzeti jogszabályok tiszteletben tartásával a (2) bekezdésben említett jogorvoslati eljárások elkülönítve vagy együttesen indíthatók az ellen az azonos gazdasági ágazathoz tartozó több eladó és szolgáltató, illetve szakmai szövetségük ellen, akik illetve amelyek azonos általános szerződési feltételeket vagy hasonló feltételeket használnak, vagy azok használatát javasolják.
10. cikk (1) A tagállamok legkésőbb 1994. december 31-ig hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
Minden 1994. december 31-e után megkötött szerződésre az ebben az irányelvben előírt rendelkezések alkalmazandók.
(2) Amikor a tagállamok elfogadják ezeket az intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt, Luxembourg, 1993. április 5., a Tanács részéről az elnök N. Helveg Petersen

MELLÉKLET a Tanács 1993. április 5-i 93/13/EGK Irányelvéhez
A 3. cikk (3) bekezdésében említett feltételek
1. Azok a feltételek, amelyek tárgya vagy hatása az, hogy: …
c) a fogyasztóra nézve kötelező a szerződés, míg az eladó vagy szolgáltató szerződési kötelezettségeinek teljesítése olyan feltételhez kötött, amelynek megvalósítása csak az eladó vagy szolgáltató szándékától függ; …
e) a kötelezettségét nem teljesítő fogyasztótól aránytalanul magas összeg megfizetését követelik meg kártérítés címén; …
i) a fogyasztót visszavonhatatlanul kötelezik olyan feltételek vonatkozásában, amelyek alapos megismerésére nem volt tényleges lehetősége a szerződés megkötése előtt; …
p) az eladó vagy szolgáltató számára biztosítják a jogot szerződéses jogai és kötelezettségei átruházására, ha ez a fogyasztó hozzájárulása nélkül csökkentheti a fogyasztó számára nyújtott garanciákat;

4.3. A hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. törvény (Hpt.).
1. § Ha nemzetközi szerződés másként nem rendelkezik, e törvény rendelkezéseit kell alkalmazni:
a) a Magyar Köztársaság területén végzett, e törvényben meghatározott pénzügyi szolgáltatási, kiegészítő pénzügyi szolgáltatási és bankképviseleti tevékenységre, valamint betétbiztosításra,
c) a magyar hatóság által ellátott - e törvényben meghatározott - felügyeleti tevékenységre,
3. § (1) Pénzügyi szolgáltatás a következő tevékenységek üzletszerű végzése forintban, illetőleg devizában, valutában:
b) hitel és pénzkölcsön nyújtása;
18. § (1) A hitelintézet működésének - pénzügyi és kiegészítő pénzügyi szolgáltatási tevékenységének-megkezdéséhez a Felügyelet engedélye szükséges.
(2) A hitelintézetnek a tevékenységi engedély megadása iránti kérelméhez a következőket kell a Felügyelethez benyújtani:
e) a folytatni kívánt tevékenységekre vonatkozó, az általános szerződési feltételeket is tartalmazó egy vagy több üzletszabályzatot,
29. § (1) A Felügyelet az engedélyt visszavonhatja, ha
b) a pénzügyi intézmény - törvény által - tiltott tevékenységet folytat,
g) olyan körülmény áll fenn, amely miatt a pénzügyi intézmény működése súlyosan veszélyezteti vagy sérti a betétesek vagy más ügyfelek érdekeit, akadályozhatja a pénzforgalmat, illetve a pénz- és tőkepiac megfelelő működését,
A Hpt.-nek a belső információra vonatkozó 58-59. §-ai.
67. § (1) A bank és a szakosított hitelintézet belső ellenőrzési rendszert működtet.
(2) A belső ellenőrzési rendszer működtetésének célja:
a) a hitelintézet jogszabályoknak megfelelő működésének elősegítése,
e) a hitelintézet és ügyfelei eszközeinek és a tulajdonosok érdekeinek védelme.
(3) A belső ellenőrzési rendszer elemei a belső ellenőrzés (a folyamatba épített ellenőrzés, a vezetői ellenőrzés és a belső ellenőrzési szervezet), valamint a vezetői információs rendszer.
(4) A belső ellenőrzési rendszert a hitelintézet által folytatott szolgáltatási tevékenységek sajátosságaival, kiterjedtségével, összetettségével és kockázataival összhangban kell kialakítani.
78. § (1) A hitelintézetnek a kihelyezésről történő döntés előtt meg kell győződnie a szükséges fedezetek, illetőleg biztosítékok meglétéről, valós értékéről és érvényesíthetőségéről. A döntés alapjául szolgáló iratokat az ügyletre vonatkozó szerződéshez, illetőleg a leszámítolt váltóhoz kell csatolni.
(4) A kockázatvállalást tartalmazó szerződés tartama alatt a hitelintézet rendszeresen figyelemmel kíséri és dokumentálja a szerződésben foglalt feltételek megvalósulását, beleértve az ügyfél pénzügyi, gazdasági helyzetének alakulását és az (1) bekezdésben foglaltakat.
138. § (1) A Felügyelet hatáskörét és jogállását külön törvény határozza meg.
(2) A Felügyelet feladata:
c) ellenőrzi, illetve vizsgálja a pénzügyi és kiegészítő pénzügyi szolgáltatási tevékenységet meghatározó szabályok érvényesülését,
e) intézkedéseket hoz az észlelt szabálytalanságok megszüntetésére,
g) bírságot alkalmaz a feltárt szabályszegés miatt,
144. § A pénzügyi intézmény számára a Felügyelet - határozott időre - az általa meghatározott tartalommal és rendszerességgel történő olyan (rendkívüli) adatszolgáltatási kötelezettséget írhat elő, amelyet
a) a likviditás,
d) a pénzügyi és a kiegészítő pénzügyi szolgáltatási tevékenység szabályainak betartása,
e) a szervezet működésének, valamint
f) a belső ellenőrzés
rendszeres figyelemmel kíséréséhez, ellenőrzési feladatainak ellátása érdekében szükségesnek tart.
146. § (1) A Felügyelet jogosult - helyszínen kívül, illetőleg helyszínen - ellenőrizni az e törvényben és külön jogszabályban meghatározott - a pénzügyi intézmények alapítására, tevékenységének engedélyezésére, működésére, a fogyasztóvédelemre, a tulajdonosi jog eredményes, megbízható és a nemkívánatos befolyástól mentes gyakorlására vonatkozó - szabályok, valamint határozatok megtartását.
(2) A pénzügyi intézmény, a bankképviselet, valamint a kiegészítő pénzügyi szolgáltatási tevékenységet végző személy köteles a Felügyelet számára a helyszíni ellenőrzést lehetővé tenni, illetőleg segíteni, biztosítva az üzleti könyvek, jelentések ellenőrzését, valamint a vizsgálathoz szükséges adatokhoz, információkhoz való hozzáférést.
148. § (1) A Felügyelet - feladata teljesítéséhez - kérheti a pénzügyi intézménytől, bankképviselettől, valamint pénzügyi intézménynek nem minősülő kiegészítő pénzügyi szolgáltatást nyújtó egyéb jogi személytől beszámoló, meghatározott formájú és tagolású kimutatás, könyvvizsgálati jelentés bemutatását, továbbá felvilágosítást kérhet a pénzügyi intézménytől, bankképviselettől, valamint pénzügyi intézménynek nem minősülő kiegészítő pénzügyi szolgáltatást nyújtó egyéb jogi személytől, valamennyi üzleti ügyéről, valamint betekinthet könyveikbe, irataikba és adathordozóikba.
(2) A Felügyelet által kiküldött alkalmazott vagy megbízott az ellenőrzés lefolytatásához helyiségekbe beléphet, iratot, adathordozót, tárgyat, munkafolyamatot vizsgálhat meg, felvilágosítást, nyilatkozatot, valamint iratról, nyilvántartásról és egyéb dokumentumokról másolatot kérhet, próbavásárlást végezhet.
150. § E törvény és a pénzügyi szolgáltatási tevékenységre vonatkozó egyéb jogszabályok, illetve jegybanki rendelkezések, továbbá a Felügyelet határozatai maradéktalan betartása, a jogsértések vagy hiányosságok megelőzése, illetőleg megszüntetése érdekében a Felügyelet a pénzügyi intézménnyel szemben - az MNB egyidejű értesítése mellett - intézkedést, kivételes intézkedést és bírságot alkalmazhat.
151. § (1) A Felügyeletnek mérlegelnie kell az intézkedés szükségességét, ha a pénzügyi intézmény, valamint a pénzügyi intézménynek nem minősülő kiegészítő pénzügyi szolgáltatást nyújtó egyéb jogi személy, ezek vezető állású személye, illetőleg tulajdonosa megsérti az e törvény, az eredményes, megbízható és független tulajdonlásra, illetőleg a prudens működésre vonatkozó jogszabályok, valamint az MNB tv., a pénzforgalomról szóló jogszabályok és a jegybanki rendelkezések előírásait, illetőleg tevékenységét nyilvánvalóan nem elvárható gondossággal végzi, így különösen
a) döntési, illetőleg eljárási szabályzatai nem felelnek meg az előírásoknak, illetőleg a működés során ezeket nem tartja be,
b) számviteli, nyilvántartási és ellenőrzési rendszere nem felel meg a mindenkor hatályos jogszabályok rendelkezéseinek,
(2) A Felügyeletnek e törvény, továbbá a prudens működésre vonatkozó jogszabályok, valamint az MNB tv., a pénzforgalomról szóló jogszabályok, továbbá a jegybanki rendelkezések előírásainak jelentős megsértése esetén - a rendelkezésére álló adatokat és információkat mérlegelve - meg kell tennie a szükséges intézkedést (153. §, 155-156. §), ha a pénzügyi intézmény
a) jogszabály által tiltott vagy részére nem engedélyezett tevékenységet végez,
(3) A Felügyeletnek e törvény, továbbá a prudens működésre vonatkozó jogszabályok, valamint az MNB tv., a pénzforgalomról szóló jogszabályok és a jegybanki rendelkezések előírásainak súlyos megsértése esetén - a rendelkezésére álló adatokat és információkat mérlegelve - meg kell tennie a szükséges intézkedéseket, illetőleg kivételes intézkedéseket (157-160. §), ha a hitelintézet
f) jogszabály által tiltott vagy részére nem engedélyezett tevékenységet folytat rendszeresen,
j) tiltott vagy színlelt szerződéseket köt vagyoni előny szerzése, vagy a mérleg szerinti eredmény, illetőleg a fizetőképességi mutató módosítása céljából,
152. § Az előírások megsértése, illetőleg hiányosság megállapítása esetén a Felügyeletnek a rendelkezésére álló adatok és információk elemzése, illetőleg mérlegelése alapján, a szabály megsértésének, illetőleg a hiányosságnak
b) a pénzügyi intézményre és ügyfeleire, illetve
gyakorolt hatásának és veszélyességi fokának figyelembevételével kell kiválasztania és alkalmaznia az előreláthatólag a legkisebb költséggel és az elvárható legjobb eredménnyel járó intézkedést, illetőleg kivételes intézkedést.
153. § (1) Az előírások megsértése, illetőleg hiányosság megállapítása esetén - ha azok a pénzügyi intézmény prudens működését jelentősen vagy súlyosan nem veszélyeztetik - a Felügyelet a következő intézkedéseket alkalmazza:
1. az alkalmazottak (vezetők) szakmai továbbképzésére vagy megfelelő szakmai ismeretekkel rendelkező alkalmazottak (vezetők) felvételére,
2. üzletszabályzat, illetve belső szabályzat meghatározott határidőn belüli kidolgozására vagy meghatározott szempontok szerinti átdolgozására,
e) figyelmeztetheti a pénzügyi intézmény vezető állású személyét.
b) kötelezheti a pénzügyi intézményt
3. az okozott kárért való felelősség megállapítása érdekében vizsgálat lefolytatására, és a felelőssel szembeni eljárás kezdeményezésére.
203. § (1) A pénzügyi intézmény egyértelműen és közérthetően köteles ügyfeleit, illetve jövőbeni ügyfeleit a pénzügyi intézmény által nyújtott szolgáltatások igénybevételének feltételeiről, valamint e feltételek módosulásáról tájékoztatni.
206/A. § (2) A 203. §, a 206. § tekintetében a fogyasztóvédelmi felügyelőség a fogyasztóvédelemről szóló 1997. évi CLV. törvény szabályai szerint jár el.

4.4. 1999. évi CXXIV. törvény a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyeletéről.
1. § (1) A Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete (a továbbiakban: Felügyelet) a Kormány irányítása alatt működő országos hatáskörű közigazgatási szerv, felügyeletét a pénzügyminiszter látja el.
(4) A Felügyelet számára feladatot csak törvény vagy törvény felhatalmazása alapján jogszabály írhat elő. A Felügyelet a jogszabályokban meghatározott feladatkörében nem utasítható.
2. § (1) A Felügyelet tevékenységének célja a pénz- és tőkepiac zavartalan és eredményes működésének, a pénzügyi szervezetek ügyfelei érdekei védelmének, a piaci viszonyok átláthatóságának, a pénzügyi piacokkal szembeni bizalom erősítésének, továbbá a tisztességes piaci verseny fenntartása érdekében a pénzügyi szolgáltatási … tevékenységet szervező szervezet, illetve személy … prudens és hatékony működésének, tulajdonosaik gondos joggyakorlásának elősegítése és folyamatos felügyelete.
(2) A Felügyelet folyamatosan vizsgálja a pénzügyi szervezetek működésére vonatkozó jogszabályok és felügyeleti rendelkezések betartását, melyek … megsértése esetén a külön jogszabályokban meghatározott intézkedési jogkörrel rendelkezik, valamint más hatáskörrel rendelkező szervnél eljárást kezdeményez.
3. § A Felügyelet hatásköre kiterjed:
a) a hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. törvény (a továbbiakban: Hpt.),
b) a tőkepiacról szóló 2001. évi CXX. törvény (a továbbiakban: Tpt.),
i) az egyes szakosított hitelintézetekről szóló törvények,
hatálya alá tartozó szervezetek, személyek és tevékenységek felügyeletére.
4. § (1) A Felügyelet ellátja mindazon feladatokat, amelyet törvény vagy törvény felhatalmazása alapján kiadott jogszabály a hatáskörébe utal.

4.5. 1998. évi XI. törvény az ügyvédekről (Ütv.).
1. § Az ügyvéd a hivatásának gyakorlásával - törvényes eszközökkel és módon - elősegíti megbízója jogainak érvényesítését és kötelezettségeinek teljesítését. Közreműködik abban, hogy az ellenérdekű felek a jogvitáikat megegyezéssel intézzék el.
3. § (1) Az ügyvéd e tevékenységében szabad és független. Az ügyvéd nem vállalhat olyan kötelezettséget, amely a hivatásbeli függetlenségét veszélyezteti.
(2) Az ügyvédnek hivatását a legjobb tudása szerint, lelkiismeretesen, a jogszabályok megtartásával kell gyakorolnia, tevékenységében köteles mindenkor az ügyvédi hivatáshoz méltó magatartást tanúsítani.
5. § (1) Az ügyvéd
a) képviseli az ügyfelét,
8. § (1) Az ügyvédet titoktartási kötelezettség terheli minden olyan tényt és adatot illetően, amelyről a hivatásának ellátása során szerzett tudomást. E kötelezettség független az ügyvédi megbízási jogviszony fennállásától, és az ügyvédi működés megszűnése után is fennmarad.
12. § (1) Az ügyvédi kamara az ügyvédek önkormányzati elven alapuló, szakmai és érdek-képviseleti feladatokat ellátó köztestülete.
(2) Az ügyvédi kamara az ügyvédek szakmai irányításával, érdekképviseletével kapcsolatos közfeladatokat látja el. Ennek során
37. § Fegyelmi vétséget követ el az az ügyvéd,
a) aki az ügyvédi tevékenység gyakorlásából eredő, jogszabályban, illetve az etikai szabályzatban meghatározott kötelességét vétkesen megszegi, vagy
38. § A fegyelmi vétséget elkövető ügyvéddel szemben kiszabható büntetések a következők:
a) megrovás,
b) pénzbírság,
c) a kamarából való kizárás (a továbbiakban: kizárás).
41. § (1) Nem indítható fegyelmi eljárás, ha azt a kamara elnöke a fegyelmi vétségnek a tudomására jutásától számított 6 hónap alatt nem kezdeményezte, vagy a cselekmény befejezése óta 3 év eltelt.
(2) Az a fegyelmi vétség, amely bűncselekmény törvényi tényállását valósítja meg, a bűncselekménnyel együtt évül el.
(3) A fegyelmi megbízott által végzett vizsgálat (a továbbiakban: előzetes vizsgálat) tartama alatt az elévülés nyugszik.
121. § (1) Az igazságügyminiszter törvényességi felügyeletet gyakorol a területi kamarák és a Magyar Ügyvédi Kamara (a továbbiakban e fejezetben együtt: kamara) működése felett.
(2) Az igazságügyminiszter a törvényességi felügyeleti jogkörében ellenőrzi a kamarák alapszabályait, szabályzatait, iránymutatásait és határozatait, továbbá azt, hogy a működésük megfelel-e a jogszabályoknak, az alapszabálynak és a szabályzatoknak.
122. § (1) Ha az igazságügyminiszter azt állapítja meg, hogy az alapszabály, szabályzat, iránymutatás, határozat vagy a kamarai szerv működése jogszabályba, alapszabályba vagy szabályzatba ütközik, felhívja az érintett kamarát a jogszabálysértés megszüntetésére.
(3) Az érintett kamara köteles - az igazságügyminiszter felhívásában megadott határidőn belül - a jogszabálysértést megszüntetni, vagy egyet nem értéséről az igazságügyminisztert tájékoztatni.
123. § (1) Ha az érintett kamara a jogszabálysértést nem szüntette meg, az igazságügyminiszter - a felhívásában megadott határidő lejártától számított 30 napon belül - a közigazgatási perekre (Pp. XX. fejezet) irányadó szabályok szerint bírósághoz fordulhat.
(2) Ha a bíróság az (1) bekezdés alapján indított eljárás eredményeként a jogszabálysértést megállapítja,
a) a jogsértő alapszabályt, szabályzatot, iránymutatást és rendelkezést hatályon kívül helyezi, és új eljárás lefolytatását rendeli el,
b) a működés törvényességének helyreállítása céljából elrendelheti a jogszabálysértően működő kamarai szerv (tisztségviselő) választására jogosult kamarai szerv összehívását,
c) a jogszabálysértő kamarai szerv (tisztségviselő) működését felfüggesztheti, vagy az ellenőrzésére - a kamarai tagok közül - felügyelő biztost rendelhet ki, feltéve, hogy a kamara működésének törvényessége másképpen nem biztosítható.
125. § (1) A kamarák az alapszabályukat, szabályzatukat, iránymutatásukat az elfogadástól számított 15 napon belül kötelesek megküldeni az igazságügyi miniszternek.

4.6. 1991. évi XLI. törvény a közjegyzőkről (Ktv.).
1. § (1) A törvény közhitelességgel ruházza fel a közjegyzőket, hogy a jogviták megelőzése érdekében a feleknek pártatlan jogi szolgáltatást nyújtsanak.
(2) A közjegyző a jogügyletekről és jogi jelentőségű tényekről közokiratot állít ki, okiratokat őriz meg, a felek megbízásából pénzt, értéktárgyat és értékpapírt vesz át a jogosult részére történő átadás végett, a feleket a hatáskörébe utalt eljárásokkal kapcsolatban - a felek esélyegyenlőségének biztosításával - tanácsadással segíti jogaik gyakorlásában és kötelességeik teljesítésében.
3. § (1) A közjegyző köteles megtagadni a közreműködését, ha az kötelességeivel nem egyeztethető össze, így különösen ha közreműködését olyan jogügylethez kérik, amely jogszabályba ütközik, vagy jogszabály megkerülésére irányul, illetőleg amelynek célja tiltott vagy tisztességtelen.
(2) Ha a közjegyző az eljárása során aggályos körülményt észlel, de a közreműködés megtagadására nincs ok, köteles e körülményre a fél figyelmét felhívni és ezt az iratban feltüntetni. Ha a fél ez ellen tiltakozik, a közjegyző a közreműködését megtagadja.
8. § A közjegyző sem hivatalában, sem hivatalán kívül nem tanúsíthat olyan magatartást, amely a feladatainak ellátásához szükséges közbizalmat megingathatja.
13. § A közjegyzők önkormányzattal rendelkeznek. Az önkormányzati szervek:
a) a területi közjegyzői kamara (a továbbiakban: területi kamara),
b) a területi kamara elnöksége,
c) a Magyar Országos Közjegyzői Kamara.
(2) Az eskü szövege a következő: "Becsületemre és lelkiismeretemre esküszöm, hogy a Magyar Köztársasághoz hű leszek, az Alkotmányt és az alkotmányos jogszabályokat megtartom, a hivatali és magántitkot megőrzöm, és közjegyzői kötelességeimet lelkiismeretesen teljesítem."
55. § Az országos kamara iránymutatást ad ki különösen:
a) a közjegyzők, közjegyzőhelyettesek és közjegyzőjelöltek magatartási szabályairól,
b) a közjegyzői önkormányzatok működéséről,
c) a közjegyzői közös irodák működésének feltételeiről,
d) a közjegyzői nyilvántartásokról,
e) a statisztikai adatszolgáltatásról,
f) a közjegyzői díjszabás alkalmazásáról,
g) a közjegyző őrzésében levő pénz, értéktárgy és értékpapír kezeléséről és nyilvántartásáról,
h) a közjegyzők működésének vizsgálatáról,
i) a közjegyzőjelöltek és közjegyzőhelyettesek szakmai képzéséről, foglalkoztatásáról és anyagi ösztönzéséről,
j) a közjegyzőkkel, közjegyzőhelyettesekkel és közjegyzőjelöltekkel szemben támasztott követelményrendszerről, továbbképzésükről.
70. § Fegyelmi vétséget követ el az a közjegyző, az a közjegyzőhelyettes vagy az a közjegyzőjelölt (e fejezetben a továbbiakban együtt: eljárás alá vont személy),
a) aki e törvényben vagy más jogszabályban meghatározott kötelességét vétkesen megszegi, vagy elmulasztja, illetve
b) akinek vétkes magatartása a Magyar Országos Közjegyzői Kamara iránymutatásába ütközik - annak súlyára való tekintettel -, vagy egyébként alkalmas a közjegyzői kar tekintélyének csorbítására.
120. § A közjegyzői okirat elkészítése alkalmával a közjegyző kötelessége, hogy
a) meggyőződjék a fél ügyleti képességéről és jogosultságáról, továbbá valódi szándékáról,
b) tájékoztassa a felet a jogügylet lényegéről és jogi következményeiről,
c) világosan és egyértelműen írásba foglalja a fél nyilatkozatait,
d) felolvassa a közjegyzői okiratot a fél előtt,
e) meggyőződjék arról, hogy a közjegyzői okiratban foglaltak megfelelnek a fél akaratának.

4.7. 1996. évi LVII. törvény a tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról (Tpvt.).
1. § E törvény hatálya kiterjed a természetes és a jogi személynek, valamint a jogi személyiség nélküli gazdasági társaságnak - ideértve a külföldi székhelyű vállalkozás magyarországi fióktelepét is a VI. fejezetben szabályozott magatartások kivételével - (a továbbiakban az előzőek együtt: vállalkozás) a Magyar Köztársaság területén tanúsított piaci magatartására, kivéve, ha törvény eltérően rendelkezik. E törvény hatálya alá tartozik továbbá - a II-III. fejezetekben szabályozott magatartások kivételével - a vállalkozás külföldön tanúsított piaci magatartása is, ha annak hatása a Magyar Köztársaság területén érvényesülhet.
8. § (1) Tilos a gazdasági versenyben a fogyasztókat megtéveszteni. E törvény alkalmazásában fogyasztó: a megrendelő, a vevő és a felhasználó.
11. § (1) Tilos a vállalkozások közötti megállapodás és összehangolt magatartás, valamint a vállalkozások társadalmi szervezetének, a köztestületnek, az egyesülésnek és más hasonló szervezetnek a döntése (a továbbiakban együtt: megállapodás), amely a gazdasági verseny megakadályozását, korlátozását vagy torzítását célozza, vagy ilyen hatást fejthet, illetve fejt ki. Nem minősül ilyennek a megállapodás, ha egymástól nem független vállalkozások között jön létre.
(2) Ez a tilalom vonatkozik különösen:
a) a vételi vagy az eladási árak, valamint az egyéb üzleti feltételek közvetlen vagy közvetett meghatározására;
h) a szerződéskötés olyan kötelezettségek vállalásától történő függővé tételére, amelyek természetüknél fogva, illetve a szokásos szerződési gyakorlatra figyelemmel nem tartoznak a szerződés tárgyához.
(3) Azokat a jogkövetkezményeket, amelyeket e törvény az (1) bekezdésben meghatározott tilalom megszegéséhez fűz, együttesen kell alkalmazni a Polgári Törvénykönyvben a jogszabályba ütköző szerződésre előírt jogkövetkezményekkel.
21. § Tilos a gazdasági erőfölénnyel visszaélni, így különösen:
a) az üzleti kapcsolatokban - ideértve az általános szerződési feltételek alkalmazásának esetét is - tisztességtelenül vételi vagy eladási árakat megállapítani, vagy más módon indokolatlan előnyt kikötni, vagy hátrányos feltételek elfogadását kikényszeríteni;
22. § (1) Gazdasági erőfölényben van az érintett piacon (14. §), aki gazdasági tevékenységét a piac többi résztvevőjétől nagymértékben függetlenül folytathatja, anélkül, hogy piaci magatartásának meghatározásakor érdemben tekintettel kellene lennie versenytársainak, szállítóinak, vevőinek és más üzletfeleinek vele kapcsolatos piaci magatartására.
(3) Gazdasági erőfölényben lehet egy vállalkozás vagy több vállalkozás közösen.
67. § (1) A versenyfelügyeleti eljárás kérelemre indul, továbbá hivatalból megindítható.
70. § (1) A vizsgáló határozattal vizsgálatot rendel el olyan tevékenység, magatartás vagy állapot észlelése esetén, amely e törvény rendelkezéseit sértheti, feltéve, hogy az eljárás a Gazdasági Versenyhivatal hatáskörébe tartozik, és a közérdek védelme az eljárás lefolytatását szükségessé teszi. A határozatban meg kell jelölni azokat a körülményeket és magatartásokat, amelyek miatt az eljárás megindult.

4.8. 1997. évi CLV. törvény a fogyasztóvédelemről (Ftv.).
2. § E törvény alkalmazásában:
m) Pénzügyi és nyugdíjpénztári szolgáltatás: a hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. törvény hatálya alá tartozó pénzügyi szolgáltatási és kiegészítő pénzügyi szolgáltatási tevékenység, a tőkepiacról szóló 2001. évi CXX. törvény hatálya alá tartozó befektetési szolgáltatási és kiegészítő befektetési szolgáltatási tevékenység, a lakás-takarékpénztárakról szóló 1996. évi CXIII. törvény és a magánnyugdíjról és a magánnyugdíj-pénztárakról szóló 1997. évi LXXXII. törvény, valamint az Önkéntes Kölcsönös Biztosító Pénztárakról szóló 1993. évi XCVI. törvény hatálya alá tartozó szolgáltatási tevékenység, …
28. § (1) A békéltető testület eljárása a 27. §-ban szabályozott egyeztetést követően kérelemre indul.
(4) A kérelemhez csatolni kell azt az okiratot, illetve annak másolatát (kivonatát), amelynek tartalmára a fogyasztó bizonyítékként hivatkozik, így különösen a gazdálkodó szervezet írásbeli nyilatkozatát a panasz elutasításáról, illetőleg - közüzemi, valamint pénzügyi szolgáltatási tevékenységet folytató gazdálkodó szervezet esetében - az ügyfélszolgálati iroda elutasító nyilatkozatát.
38. § (1) A közüzemi, a pénzügyi és nyugdíjpénztári, a biztosítási, valamint a távközlési szolgáltatási tevékenységet folytató gazdálkodó szervezetek a fogyasztói bejelentések intézésére, panaszok kivizsgálására és orvoslására, a fogyasztók tájékoztatására az ügyfelek részére nyitva álló helyiségben ügyfélszolgálatot kötelesek működtetni.
39. § (1) Az ellen, akinek jogszabályba ütköző tevékenysége a fogyasztók széles körét érinti vagy jelentős nagyságú hátrányt okoz, a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség, a fogyasztói érdekek képviseletét ellátó társadalmi szervezet vagy az ügyész, valamint a 2. § b) és m) pontjában meghatározott szolgáltatással kapcsolatban a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete is pert indíthat a fogyasztók széles körének védelme, illetőleg a jelentős nagyságú hátrány kiküszöbölése érdekében. Ilyen per akkor is indítható, ha a sérelmet szenvedett fogyasztók személye nem állapítható meg.

4.9. 1999. évi LXXV. törvény a szervezett bűnözés, valamint az azzal összefüggő egyes jelenségek elleni fellépés szabályairól és az ehhez kapcsolódó törvénymódosításokról (Szbeitv.).
1. § (1) E törvény célja, hogy - közigazgatási-jogi eszközök biztosításával - hatékonyabb védelmet nyújtson a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény (a továbbiakban: Btk.) szerinti, a bűnszervezet keretében elkövetett (Btk. 137. § 8. pont), illetve a bűnszervezet létrehozására (Btk. 263/C. §) irányuló bűncselekményekkel, valamint az e bűncselekményekkel összefüggő egyes jogsértő cselekményekkel szemben.
(2) Az e törvény egyes rendelkezéseivel érintett hatósági ügyekben soron kívül kell eljárni és határozatot hozni.
s) szervezett bűnözéssel függ össze: az a bűntett, amelyet bűnszervezet tagjaként (Btk. 137. § 8. pont) követnek el, illetve a bűnszervezet létrehozása (Btk. 263/C. §).

4.10. 2000. évi CXXVI. törvény a Szervezett Bűnözés Elleni Koordinációs Központról
1. § (1) A Szervezett Bűnözés Elleni Koordinációs Központ (a továbbiakban: Központ) a Kormánynak alárendelt, az e törvényben meghatározott, a bűncselekmények felderítésében törvény alapján közreműködő szervek (a továbbiakban: együttműködő szervek) szervezett bűnözés elleni tevékenységét támogató, koordináló, önálló központi hivatal.
2. § (1) A Központ a törvény 4. §-ában megjelölt bűncselekmények megelőzésének, megszakításának, felderítésének elősegítése céljából a következő feladatokat látja el:
e) a küldő szerv felderítési hatáskörébe nem tartozó adatokat - annak elemzését, értékelését követően - a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező együttműködő szerveknek küldi meg, az elvégzett elemző-értékelő tevékenység eredményeként - szükség szerint - felderítési cselekményre, nyomozási cselekményre, intézkedésre tesz javaslatot;
f) figyelemmel kíséri, hogy a beérkezett adathoz kapcsolható, azt kiegészítő vagy azzal összefüggő adat nem áll-e rendelkezésre, ennek észlelése esetén az érintett együttműködő szerveket az adatok összefüggéseiről értesíti;
g) a szervezett bűnözésben szerepet játszó bűnözői csoportok alakulásának és megszűnésének, egymáshoz való viszonyának figyelemmel kísérésével, jogellenesen szerzett javaik legalizálását szolgáló vállalkozásaik elemzésével segítséget nyújt az ellenük való fellépéshez.
11. § (1) A Központ a Kormány irányítása alatt áll. A Kormány a Központot a belügyminiszter (a továbbiakban: irányító miniszter) útján irányítja.