Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 4550/2003. számú ügyben

Előadó: dr. Sipos Beáta
A vizsgálat megindulása
Hivatalomhoz előterjesztett beadványában a panaszos azt sérelmezte, hogy Baja Város Önkormányzata megszüntette az ápolási díjának folyósítását, amelyet addig édesanyja gondozása miatt kapott. Kifogásolta továbbá, hogy a magas gyógyszerköltségek miatt édesanyja részére közgyógyellátási igazolványt is igényeltek, azonban a kérelemre több hónap elteltével sem kaptak választ.
Figyelemmel arra, hogy az ügyben felmerült az Alkotmányban deklarált jogállamiság elvéből fakadó tisztességes eljáráshoz való jog, valamint a szociális biztonsághoz fűződő jog sérelmének a gyanúja, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdésében foglalt felhatalmazás alapján vizsgálatot indítottam.
Az eljárásom során megkerestem az érintett önkormányzat jegyzőjét, akitől tájékoztatást kértem a panaszok hátteréről és az ügyben megtett intézkedésekről. Egyidejűleg felkértem, hogy küldje meg számomra a keletkezett dokumentumok, valamint a vonatkozó helyi rendelet másolatát. Az ügy kapcsán felmerült jogértelmezési probléma miatt kikértem a véleményét a szakminisztérium közigazgatási államtitkárának, s néhány közigazgatási hivatalnak is.

A megállapított tényállás
A panaszos 2001. március 12-étől részesült a helyi önkormányzattól ápolási díjban édesanyja gondozása miatt. Az önkormányzat 2003. augusztus 14-én kelt határozattal megszüntetette az ellátás folyósítását, hivatkozva arra, hogy a panaszos családjában az egy főre számított jövedelem meghaladta a vonatkozó önkormányzati rendeletben meghatározott jogosultsági jövedelemhatárt, az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegét. 
A tényállás tisztázása során a hatóság megállapította, hogy a panaszos tartósan beteg édesanyját ápolja. A szülő jövedelmét az öregségi nyugellátás képezi, melynek összege 47.159,-Ft, ez alapján pedig az egy főre jutó jövedelmet 23.580,-Ft-ban határozták meg.
A határozat ellen a panaszos a számára nyitva álló törvényes határidőn belül fellebbezést terjesztett elő, amelyben előadta, hogy jövedelmük olyan csekély mértékű, melyből megélhetésük nem biztosítható. A fellebbezés alapján az önkormányzat a jogosultság kérdését ismételten felülvizsgálta, és megállapította, hogy a sérelmezett határozat jogszabályt sértett, ezért azt saját hatáskörében, 2003. szeptember 12-én kelt határozatával visszavonta. A döntés indoka az volt, hogy a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény (a továbbiakban: Szt.) alapján a panaszos egyedülállónak minősül, így a folyósítást megszüntető határozatban jövedelmét helytelenül számították ki.
A panaszos édesanyja 2003. május 28-án nyújtotta be kérelmét a helyi polgármesteri hivatalhoz közgyógyellátásra való jogosultsága megállapítása iránt. A vonatkozó helyi rendelet szerint a kérelmező vagyoni-, szociális-, lakáskörülményeinek, egészségi állapotának tisztázása érdekében helyszíni szemle tartható és környezettanulmány készítése rendelhető el. A Szociális Bizottság hatáskörébe tartozó ügyekben környezettanulmány készítése kötelező.
A kérelmező esetében 2003. augusztus 5-én készült el a környezettanulmány a kérelemben megjelölt ingatlanon. A Szociális Bizottság augusztus 21-i ülésére került előterjesztésre a panaszos édesanyjának kérelme. Ezen az ülésen a Bizottság nem bírálta el érdemben a kérelmet, mivel a bizottsági tagok tudomására jutott, hogy a kérelmező több ingatlantulajdonnal rendelkezik. A Bizottság a kérelmet a tényállás további tisztázása érdekében visszaküldte a Szociális Osztályra azzal, hogy a soron következő bizottsági ülésen ismételten tárgyalni fogják az ügyet. Az ezt követő eljárásban megállapították, hogy a kérelmező nyugellátásának havi összege 47.159 Ft. összes gyógyszerköltsége 10.422 Ft, ebből 4842 Ft-ot képvisel azon gyógyszerek költsége, melyek a 4/2003. (II. 12.) ESZCSM rendelet szerint a közgyógyellátásra jogosultak részére térítésmentesen rendelhetők.
Tekintettel arra, hogy a helyi rendelet 14. § (2) bekezdése előírja, hogy „a kérelmező nem részesülhet átmeneti és temetési segélyben, valamint közgyógyellátásban, ha az Szt. 4. § b.) pontja szerinti vagyonnal rendelkezik”, ezért az önkormányzat a kérelmező vagyoni helyzetének vizsgálata mellett döntött. A Bajai Körzeti Földhivataltól beszerzett adatok szerint a kérelmezőnek két bajai ingatlanon holtig tartó haszonélvezeti joga állt fenn. A Szociális Osztály megkeresésére az Adóügyi Osztály szeptember 10-én adó és értékbizonyítványt állított ki a szóban forgó ingatlanokról, az egyik ingatlan értékét 9 millió forintban, a másik ingatlan értékét pedig 6 millió forintban állapították meg. A haszonélvezeti jog értékét, mint vagyoni értékű jog értékét az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény rendelkezései alapján számította ki a hatóság. E szerint az egyik ingatlan tekintetében 1.800.000 Ft, a másik ingatlannál pedig 1.600.000 Ft a haszonélvezeti jog értéke.
A tényállás tisztázása keretében feltárt bizonyítékokat a Szociális Bizottság szeptember 11-i, soron következő ülésére terjesztették elő. Ezek alapján a bizottság a méltányossági jogkörben adható közgyógyellátási igazolvány iránti kérelmet elutasította, hivatkozva arra, hogy a kérelmező az Szt.-ben meghatározott mértéket meghaladó vagyonnal rendelkezik.
A kérelmező a határozat ellen fellebbezést nyújtott be, melyben kifejtette, hogy a döntéssel nem ért egyet és sérelmezte, hogy a bizottság nem vette figyelembe az ülés előtti napon általa becsatolt holtig tartó haszonélvezeti jogról lemondó megállapodás tartalmát. A képviselő-testület a rendelkezésére álló iratanyagot megvizsgálta és megállapította, hogy a kérelmező az Szt.-ben meghatározott mértéket meghaladó vagyonnal rendelkezik, mely két ingatlanon fennálló haszonélvezeti jog együttes értékéből adódik, ezért a testület a fellebbezést elutasította és az első fokú határozatot helyben hagyta.

Az érintett alkotmányos jogok
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
17. § A Magyar Köztársaság a rászorulókról kiterjedt szociális intézkedésekkel gondoskodik.
44/A. § (2) A helyi képviselőtestület a feladatkörében rendeletet alkothat, amely nem lehet ellentétes a magasabb szintű jogszabállyal.
70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak. (2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.

A vizsgálat megállapításai
A rendelkezésemre álló iratanyagból megállapítottam, hogy az ápolási díjjal kapcsolatos panasz orvoslást nyert, hiszen az önkormányzat a sérelmezett határozatát visszavonta és az ápolási díj továbbfolyósításáról döntött. A közgyógyellátással összefüggésben a panaszos az önkormányzat elhúzódó eljárását sérelmezte. E tárgyban a vizsgálat megállapította, hogy a panasz megalapozott, hiszen a dokumentumokból kitűnik, hogy a kérelem a polgármesteri hivatalhoz 2003. május 28-án érkezett és az érdemi döntés csak 2003. szeptember 16-án született. Az első érdemi intézkedésnek tekinthető eljárási cselekmény, a kötelező környezettanulmány elkészítésére augusztus 5-én került sor. Mivel a tényállást nem sikerült teljes mértékben feltárni az illetékes bizottság augusztus 21-én az eljárás további folytatását rendelte el.
Az Szt. 5. §-a akként rendelkezik, hogy a szociális ellátásra jogosultság, a jogosultat érintő jog és kötelezettség megállapítására, továbbá a hatósági ellenőrzésre (szociális igazgatási eljárás) az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló, többször módosított 1957. évi IV. törvény (a továbbiakban: Áe.) rendelkezéseit az e törvényben meghatározott eltérésekkel kell alkalmazni.
Az Áe. előírja, hogy a közigazgatási szerv a hatáskörébe tartozó ügyben az illetékességi területén köteles eljárni. A közigazgatási szerv hallgatásának nevezik és súlyos jogsérelemnek minősül, ha a szerv az eljárási kötelezettségét nem teljesíti. Az Áe. szerint az érdemi határozatot a kérelem előterjesztésétől, illetőleg az eljárás hivatalból történt megindításától számított harminc napon belül - kiskorú ügyfél esetében soron kívül, de legkésőbb tizenöt napon belül - kell meghozni. Ennél rövidebb határidőt bármely jogszabály, hosszabbat pedig csak törvény, törvényerejű rendelet vagy kormányrendelet állapíthat meg. Az Szt. az ápolási díjra vonatkozásában nem állapít meg a 30 napos ügyintézési határidőnél hosszabbat.
Az általánostól eltérő határidőt csak jogszabály, - az előbb kifejtett korlátok között - állapíthat meg. A közigazgatási szerv belső szabályzatában magára nézve bizonyos ügykörökre meghatározhat rövidebb határidőket, de hosszabbat nem, vagyis a törvényi elintézési határidőtől annak növelésével nem térhet el. A közigazgatási szervnek csak arra van lehetősége, hogy az elintézési határidőt, ha szükséges, egy-egy konkrét eljárásban meghosszabbítsa. Az eljáró közigazgatási szerv vezetője a határidőt indokolt esetben egy ízben legfeljebb harminc nappal meghosszabbíthatja, melyről a kérelemre indult eljárás esetén az ügyfelet is értesíteni kell. Az Szt. 8. § (1) bekezdése speciális rendelkezésként azt írja elő, hogy a szociális hatáskört gyakorló szerv vezetője az eljárási határidőt - indokolt esetben - egy ízben, legfeljebb 15 nappal hosszabbíthatja meg. Erre a vizsgált esetben nem került sor.
Kitér az Áe. arra is, hogy a testületi szerv hatáskörébe tartozó egyedi államigazgatási ügyben szintén a fenti határidőn belül, vagy ha ez nem lehetséges - tekintettel arra, hogy a testületek általában ritkábban üléseznek, így a határidőt nem tudják mindig betartani -, legkésőbb a soron következő testületi ülésen kell határozni. Ezt a szabályt kell alkalmazni az önkormányzati hatósági eljárásokban is, így a képviselő-testületek, illetőleg az átruházott hatáskörben eljáró bizottságok az önkormányzati hatósági ügyekben harminc napon belül érdemi határozatot kötelesek hozni, vagy ha ez nem lehetséges, a soron következő testületi ülésen kell az ügyben határozni.
Az Áe. 26. § (1) bekezdése szerint az államigazgatási szerv köteles a határozathozatalhoz szükséges tényállást tisztázni, és ennek érdekében bizonyítási eljárást lefolytatni. A tényállás tisztázása során az eljáró közigazgatási szerv feladata és törvényi kötelessége, hogy feltárja a konkrét egyedi ügy eldöntése szempontjából jogilag releváns tényeket és körülményeket. Mindez feltétele a megalapozott határozat meghozatalának. A körülményeket felderítésén és mérlegelésén túl a határozatban azt is indokolni kell, hogy mit hogyan és miért úgy értékelt a közigazgatási szerv. Jogszabálysértő, ha a hatóság a tények felderítése nélkül, a mérlegelés indokait nem feltárva hoz határozatot.
A határozat indokolásban meg kell jelölni a megállapított tényállást és az annak alapjául szolgáló bizonyítékokat, az ügyfél által felajánlott, de mellőzött bizonyítást és a mellőzés okát. Tartalmaznia kell továbbá a határozat alapjául szolgáló jogszabályok megjelölését (nem csupán a jogszabály számára, a paragrafus és a bekezdés számra történő utalást, hanem az érthetőség érdekében a jogszabály tárgyának és a hivatkozási alapot képező szabálynak a tömör felidézését is). Mindezek feltüntetése az indokolásban azért nélkülözhetetlen, mert a közigazgatási szerv csak így tud nyomatékot adni döntésének azáltal, hogy meggyőző erővel (különösen elutasító, vagy kötelezettséget előíró határozatnál) fokozza az ügyféli önkéntes jogkövetést. Elutasító határozat esetén pedig elősegíti azt, hogy a kérelmező az elutasítás tényleges indokait megismerje és ezzel nem teszi sablonossá a döntések indokolását, hiszen a döntés érdemi és jogi indokolása még nagy tömegű ügy esetében sem válhat formális jellegűvé.
A vizsgálat során megállapítottam, hogy az önkormányzat az ügyben nem tartotta be az Áe. ismertetett rendelkezéseit. A vizsgált esetben az önkormányzat nem hozta meg érdemi döntését az előírt határidőn belül, s az eljárás meghosszabbításáról sem rendelkezett. Ugyanakkor a testületi határozat indokolásából nem derült ki az sem, hogy a fellebbezésben megjelölt bizonyítékot – a haszonélvezeti jogról történő lemondás tényét – miért nem vették figyelembe.
Az Alkotmánybíróság több határozatában kifejtette, hogy az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében meghatározott jogállam fogalmának egyik feltétlen ismérve a jogbiztonság, amely megköveteli az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát. A jogbiztonság szempontjából alapvetőek az eljárási garanciák, a jogintézmények csak az eljárási normák betartásával működnek alkotmányosan. A jogbiztonságnak elengedhetetlen követelménye, hogy a jogalkalmazói magatartás - adott esetben: az államigazgatás és az önkormányzat döntési feladat- és hatáskörébe tartozó ügy törvényi szabályozás szerinti elintézésének időtartama - előre kiszámítható legyen. Az ügyfél közigazgatási határozathozatalra vonatkozó joga nem tehető függővé attól, hogy a közigazgatási szerv milyen időpontban hajlandó dönteni a hatáskörébe utalt ügyben. A közigazgatásnak ugyanis alkotmányos kötelessége, hogy hatáskörét gyakorolja, azaz illetékességi területén a hatáskörébe utalt ügyben az erre megszabott idő alatt érdemi döntést hozzon. Az ügyfélnek ugyanakkor alapvető érdeke fűződik e döntés mielőbbi meghozatalához." 
Azzal, hogy az önkormányzat nem tett eleget az Áe.-ben előírt eljárási kötelezettségének és az igénylő kérelme kapcsán az ügyintézési határidőn belül nem tisztázta kellően a tényállást, valamint ez időn belül nem hozott érdemi határozatot sem, majd a határozatban nem indokolta meg az ügyfél által felajánlott bizonyíték mellőzésének okát, visszásságot okozott az Alkotmányban deklarált jogállamiság, az abból eredő jogbiztonság és a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben. 
A közgyógyellátásra vonatkozó panasz kapcsán az alábbiakat állapítottam meg: Az érintett önkormányzat mind első, mind másodfokon arra hivatkozva utasította el a közgyógyellátásra való jogosultság iránti kérelmet, hogy az igénylő az Szt. szerinti vagyonnal rendelkezik. Az önkormányzati jogszabály Eljárási rendelkezései között (14. § (2) bekezdés) szerepelt ugyanis egy olyan kizáró feltétel, mely szerint „A kérelmező nem részesülhet – a 22. § (2) bekezdésében foglaltak kivételével – átmeneti és temetési segélyben, valamint közgyógyellátásban, ha az Szt. 4. § (1) bekezdés b) pontjában meghatározott vagyonnal rendelkezik.”
Az Szt. hivatkozott rendelkezése szerint „vagyon: ha e törvény másként nem rendelkezik az az ingatlan, jármű, gépi meghajtású termelő- és munkaeszköz, továbbá vagyoni értékű jog, amelynek - külön-külön számított forgalmi értéke, illetőleg összege az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének a húszszorosát, vagy - együttes forgalmi értéke az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének az ötvenszeresét meghaladja. A szociális rászorultságtól függő pénzbeli ellátások jogosultsági feltételeinek vizsgálatánál nem minősül vagyonnak az az ingatlan, amelyben az érintett személy lakik, továbbá a mozgáskorlátozottságra tekintettel fenntartott gépjármű.”
Ebből következik, hogy az adott önkormányzat a mérlegelési jogkörben adható átmeneti, temetési segély, valamint a méltányossági közgyógyellátás kérelmezésekor minden esetben vizsgálja az igénylő vagyoni helyzetét. Amennyiben pedig a hatóság azt állapítja meg, hogy a kérelmező az Szt. szerinti vagyonnal rendelkezik, a kérelmet elutasítja.
A vizsgálatom során kérdésként merült fel, hogy a települési önkormányzatoknak van-e lehetőségük arra, hogy a szociális ellátások jogosultsági feltételei között a vagyont kizáró feltételként szerepeltessék. 
Az eljárásom keretében rövid úton, szúrópróbaszerűen véleményt kértem néhány megyei közigazgatási hivataltól, tekintve, hogy a helyi rendeletek törvényességi ellenőrzése a hivatalvezetők hatáskörébe tartozik. Az ország néhány régióját érintve különböző tájékoztatásokat kaptam az önkormányzatok szabályozási gyakorlatát illetően. Így van olyan település, ahol szintén alkalmazzák a vagyoni helyzet vizsgálatát, s kizáró jogosultsági feltételként jelenítik meg a szociális ellátásoknál. Volt olyan álláspont, mely szerint a pénzbeli ellátásoknál vizsgálható a vagyoni helyzet, azonban a méltányossági jogkörben adható természetbeni ellátásként meghatározott közgyógyellátásnál a vagyoni feltétel egyértelműen szűkítő jellegű szabályozásnak tekinthető. A közgyógyellátás ezen fajtájának bevezetésével (a normatív és az alanyi jogon járó közgyógyellátás mellett) ugyanis a jogalkotó célja a kedvezőbb feltételek megállapítása volt, azaz lehetőséget biztosítottak az önkormányzatoknak arra, hogy a törvényi szabályozásnál kedvezőbb feltételek felé térjenek el. A vagyon kizáró feltételkénti értelmezése, s használata viszont szigorításnak minősül, mely a törvény céljával ellentétesnek minősíthető. Más vélemény szerint az Szt. szószerinti értelmezését kell alapul venni, mely alapján kizárólag két esetben, két ellátási formánál vizsgálható a vagyon a rendszeres szociális segélynél, valamint az egészségügyi szolgáltatásra való jogosultság megállapításánál. A törvény mindkét esetben egyértelműen jogosultsági feltételként jelöli meg a vagyont.
A kapott válaszokból kitűnt, hogy nem egyértelmű a jogalkalmazók számára a jogalkotó szándéka. Figyelemmel erre írásban véleményt kértem szakminisztérium közigazgatási államtitkárától is. A kapott tájékoztatás a fentiektől eltérő véleményt képvisel. E szerint „az Szt.-ben szabályozott pénzbeli és természetbeni ellátásokat az önkormányzatok döntési kompetenciáját tekintve két csoportra lehet felosztani. Az egyikbe azok az ellátások, ill. támogatási jogcímek (pl.: időskorúak járadéka, alanyi jogú ápolási díj) tartoznak, ahol az önkormányzatnak nincs jogalkotási felhatalmazása, és a törvényi szabályozás normatív jellegű. Ezekben az esetekben a döntéshozó szerveknek a törvényben szabályozott jogosultsági feltételek fennállását kell vizsgálnia a jogosultság elbírálása során.
A másik csoportba azok a támogatási formák tartoznak, ahol a törvényben meghatározottakon túli jogosultsági feltételek megállapítása az önkormányzat hatáskörébe tartozik. Ezen ellátások esetében (ld.: átmeneti segély, méltányossági ápolási díj) a törvény az önkormányzatok rendeleteiben szabályozandó jövedelmi értékhatár vonatkozásában tartalmaz rendelkezést, az egyéb jogosultsági feltételek meghatározása az önkormányzatok – a helyi társadalmi viszonyokat is figyelembe vevő – szabályozási kompetenciájába tartozik.
Így nem törvénysértő az a helyi szabályozás, amely az átmeneti és temetési segély, ill. az Szt. 50. §-ának (2) bekezdése szerinti közgyógyellátás esetében a jogosultságot vagyoni feltételhez köti. Ezeknél az ellátásoknál ugyanis – a törvényben meghatározott feltételek mellett – az önkormányzat által megállapított feltételek érvényesülnek a jogosultság vizsgálatánál.”
Fontosnak tartom kiemelni, hogy az Szt. nem definiálja külön a szociális rászorultság fogalmát, azt bizonyos ellátásoknál szabályozza. A közgyógyellátás méltányossági formájánál 2003. február 15-e óta szerepel a szociális rászorultság meghatározása. A törvény előírja, hogy a települési önkormányzat képviselő-testülete annak is megállapíthatja a közgyógyellátásra való jogosultságát, aki szociálisan rászorult és gyógyszerköltsége olyan magas, hogy azt létfenntartása veszélyeztetése nélkül nem képes viselni. A szociális rászorultság megállapítása szempontjából figyelembe vehető egy főre számított havi családi jövedelemhatárt az önkormányzat rendeletében úgy kell szabályozni, hogy az az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 150%-ánál, egyedül élő esetén annak 200%-ánál alacsonyabb nem lehet. A jogszabály nem tér ki a vagyonra, a rászorultság szempontjából a jövedelmet veszi figyelembe.
Az Szt. sem a közgyógyellátás ezen formájánál, sem az átmeneti segélynél, sem a temetései segélynél nem írja elő a vagyoni helyzet vizsgálatát, azonban az Szt általános eljárási szabályai ezekre is vonatkoznak. Így, ha az önkormányzat hivatalos tudomása vagy környezettanulmány lefolytatása alapján a kérelmező életkörülményeire tekintettel a jövedelemnyilatkozatban foglaltakat vitatja, felhívhatja a kérelmezőt az általa lakott lakás, ill. saját és családja tulajdonában álló vagyon fenntartási költségeit igazoló dokumentumok benyújtására. Abban az esetben, ha a fenntartási költségek meghaladják a jövedelemnyilatkozatban szereplő jövedelem 50 %-át, a jövedelem a fenntartási költségek figyelembevételével vélelmezhető. (Szt. 10. § (2) bekezdés) Ebből következően a vagyontárggyal rendelkezés nem alapozhatja meg az elutasítást, azonban a vagyon magas fenntartási költségei alapján magasabb jövedelem vélelmezhető, mely a jogosultságot kizárhatja.
Mindezekből kitűnik, hogy az országban a fenti kérdéssel kapcsolatos joggyakorlat a jogértelmezési problémákból adódóan nem egységes, a jogalkalmazók számára nem tisztázott egyértelműen a jogalkotó szándéka, mely aggályosnak tekinthető. 
Az Alkotmánybíróság már több döntésében – például a 11/1992. (III. 5.) AB határozatban, a 26/1992. (IV. 30.) AB határozatban, 1160/B/AB határozatban - elvi éllel rámutatott arra, hogy „a világos, érthető és megfelelően értelmezhető normatartalom a normaszöveggel szemben alkotmányos követelmény. A jogbiztonság - amely az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság fontos eleme - megköveteli, hogy a jogszabály szövege értelmes és világos, a jogalkalmazás során felismerhető normatartalmat hordozzon. Valamely jogszabály határozatlansága és többértelműsége sérti a jogbiztonság elvét, ezért alkotmányellenes. Ha pedig egy jogszabály törvényi tényállása túl elvont, túl általános, akkor a jogszabály rendelkezése a jogalkalmazó belátása szerint kiterjeszthető, vagy leszűkíthető. Az ilyen szabály lehetőséget ad a szubjektív jogalkalmazói döntésre, a különböző jogalkalmazók eltérő gyakorlatára, a jogegység hiányára. Ez csorbítja a jogbiztonságot.”
A probléma megoldását nyújthatná a szociális rászorultság fogalmának egyértelmű meghatározása vagy olyan jogi szabályozás alkalmazása, melyet a rendszeres gyermekvédelmi támogatásnál használ a jogalkotó. Az erre vonatkozó jogszabály, gyermekek védelméről és gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (a továbbiakban: Gyvt.) előírja ugyan a vagyoni helyzet vizsgálatát, s szintén meghatározott értéket jelöl meg, azonban a törvény több feltételt is kiköt ennek vonatkozásában:
Így a Gyvt. 19. § (5) bekezdés szerint a jogosultság elbírálásánál a települési önkormányzat rendelete a vagyoni helyzet vizsgálatát akkor írhatja elő, ha az önkormányzat bizonyos eljárása nem vezetett eredményre. A kívánt előzetes eljárás az, hogy ha a helyi önkormányzat hivatalos tudomása vagy környezettanulmány lefolytatása alapján a kérelmező életkörülményeire tekintettel a jövedelemnyilatkozatban foglaltakat vitatja, felhívhatja a kérelmezőt az általa lakott lakás, ill. saját és vele közös háztartásban élő közeli hozzátartozója tulajdonában álló vagyon fenntartási költségeit igazoló dokumentumok benyújtására. Abban az esetben, ha a fenntartási költségek meghaladják a jövedelemnyilatkozatban szereplő jövedelem 70 %-át, a valós jövedelem az igazolt fenntartási költségek figyelembevételével kerül megállapításra.
A vagyoni helyzet vizsgálata kiterjed a közös háztartásban élő közeli hozzátartozók vagyonára is. További feltételként szerepel, hogy a figyelembe vehető vagyonnál hasznosítható vagyontárgyakat (ingatlant, járművet, gépi meghajtású termelő- és munkaeszközt, vagyoni értékű jogot) emel ki a törvény, amelynek egy főre jutó értéke meghaladja a törvényben előírt mértéket. Konjunktív feltételként szerepel annak vizsgálata is, hogy az említett vagyon hasznosítása nem veszélyeztetheti a vagyonnal rendelkező megélhetésének feltételeit. Ez a szabályozási feltétel a gyermek érdekét védi azzal, hogy nem lehet elvárni a családtól azon - a törvényben meghatározott mértéket meghaladó - vagyon értékesítését, amely a megélhetési feltételeit veszélyeztetné. Az Szt.-hez hasonlóan itt sem tekinthető vagyonnak az az ingatlan, amelyben a szülő vagy a tartásra köteles más törvényes képviselő életvitelszerűen lakik, továbbá a mozgáskorlátozottságra tekintettel fenntartott gépjármű. (Kérdésként merül fel az is, hogy ha az említett ingatlant nem kell figyelembe venni, az ezen ingatlanon fennálló haszonélvezeti jogot miért?)
Vizsgálni kell tehát a vagyon hasznosíthatóságát (elidegeníthető-e, bérbeadható-e, terhelhető-e stb.); azt, hogy a hasznosítás veszélyezteti-e a vagyonnal rendelkezni jogosult megélhetését; a vagyon értékét, hogy meghaladja-e azt az összeghatárt, amelyet a jogszabály előír; és, hogy, ha a vagyon ingatlan, életvitelszerűen benne lakik-e a kérelmező.
Mindezekre figyelemmel álláspontom szerint a szociális ellátások szabályozásánál nem az volt a jogalkotó szándéka, hogy kizárjon rászorult állampolgárokat bizonyos ellátásokból – így akár a közgyógyellátásból, vagy a létfenntartást veszélyeztető helyzetben adható átmeneti segélyből, temetési segélyből - pusztán azért, mert a kérelmezőnek van vagyona. Ugyanis amellett, hogy az igénylő vagyonnal – a konkrét esetet tekintve haszonélvezeti joggal – rendelkezik, élhet rendkívül rossz szociális körülmények között, s lehetnek betegségei miatt magas gyógyszerköltségei, melyek kifizetésének enyhítésére indokolttá válhat a közgyógyellátásra való jogosultság méltányossági alapon történő megállapítása.
Az az önkormányzati szabályozás, amely általánosságban a vagyon miatt (függetlenül az egyes vagyonelemek értékesíthetőségétől, azaz differenciálatlanul) kizárja a kérelmezőt a méltányossági közgyógyellátásból ellentétes a magasabb rendű jogszabállyal és a jogállamiság, s az abból eredő jogbiztonság, valamint a szociálisan rászorult állampolgárok szociális biztonsághoz való jogának sérelme veszélyét hordozza magában.

Ajánlás
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX törvény 25. §-ában biztosított jogkörömben eljárva, jelentésem megállapításai alapján felkérem az ifjúsági, családügyi, szociális és esélyegyenlőségi minisztert, hogy fontolja meg a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény vagyonnal kapcsolatos rendelkezéseinek a módosítását, annak egyértelművé tétele érdekében, hogy mely ellátásoknál és miként szabályozhatják a vagyoni helyzetet jogosultsági feltételeként az önkormányzatok. Kérem továbbá, hogy a helyi jogalkotók és jogalkalmazók egységes gyakorlata kialakításának elősegítése érdekében tegye meg a szükséges intézkedéseket.
Az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján felkérem Baja Város Önkormányzatának polgármesterét, és jegyzőjét, intézkedjenek annak érdekében, hogy a polgármesteri hivatal munkatársai hatósági eljárásuk során maradéktalanul tartsák be az ismertetett jogszabályok eljárásra és érdemi döntésekre vonatkozó szabályait.

Budapest, 2005. június 30.

Lenkovics Barnabás sk.

Melléklet: Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény 
4. § (1) A közigazgatási szerv a hatáskörébe tartozó ügyben az illetékességi területén köteles eljárni. Ha e kötelességének nem tesz eleget, erre a felettes szerve - kérelemre vagy hivatalból - utasítja. (4) Ha a helyi önkormányzat képviselő-testülete, a főpolgármester, a polgármester, a közgyűlés elnöke, a bizottság, a részönkormányzat testülete az önkormányzati hatósági ügyben a határozathozatali kötelezettségét elmulasztotta, az ügyfél kérelmére a megyei (fővárosi) közigazgatási hivatal vezetője felhívja a képviselő-testületet, hogy legközelebbi ülésén, de legkésőbb harminc napon belül határozzon.
13. § (1) Az államigazgatási eljárás az ügyfél kérelmére, bejelentésére, nyilatkozatára (a továbbiakban: kérelem) vagy hivatalból indul meg. A felettes szerv a közigazgatási szervet az eljárás megindítására vagy folytatására utasíthatja.
15. § (1) Az érdemi határozatot a kérelem előterjesztésétől, illetőleg az eljárás hivatalból történt megindításától számított harminc napon belül - kiskorú ügyfél esetében soron kívül, de legkésőbb tizenöt napon belül - kell meghozni. Ennél rövidebb határidőt bármely jogszabály, hosszabbat pedig csak törvény, törvényerejű rendelet vagy kormányrendelet állapíthat meg. (2) A testületi szerv hatáskörébe tartozó egyedi államigazgatási ügyben az (1) bekezdésben meghatározott határidőn belül, vagy ha ez nem lehetséges, legkésőbb a soron következő testületi ülésen kell határozni. (3) Ha a felettes szerv a mulasztó közigazgatási szerv helyett azonos hatáskörű másik szervet jelöl ki az eljárásra, az elintézési határidő a kijelölésnek az eljáró szervhez érkezésekor kezdődik. (4) A felettes szerv eljárása esetén az elintézési határidő az iratoknak a felettes szervhez érkezésekor kezdődik. A közigazgatási szerv a felettes szerve intézkedésének kézhezvételétől számított öt napon belül köteles az iratokat felterjeszteni. (5) Az eljáró közigazgatási szerv vezetője a határidőt indokolt esetben egy ízben legfeljebb harminc nappal meghosszabbíthatja. Erről - kérelemre indult eljárás esetén - az ügyfelet értesíteni kell.
26. § (1) A közigazgatási szerv köteles a határozathozatalhoz szükséges tényállást tisztázni. Ha ehhez a rendelkezésre álló adatok nem elegendőek, hivatalból vagy kérelemre bizonyítási eljárást folytat le. (2) A közigazgatási szerv által hivatalosan ismert és a köztudomású tényeket nem kell bizonyítani. (3) Bizonyítási eszközök különösen: az ügyfél nyilatkozata, az irat, a tanúvallomás, a szemle és a szakértői vélemény. (4) A közigazgatási szerv a bizonyítékokat egyenként és összességükben értékeli, és az ezen alapuló meggyőződése szerint állapítja meg a tényállást.
42. § (1) A közigazgatási szerv mind az ügy érdemében, mind az eljárás során eldöntendő kérdésekben határozatot hoz. (2) Az ügyfél kérelmére indult eljárásban - jogszabályban meghatározott esetben - a kérelemnek helyt adó határozathoz fűződő jogkövetkezményeket kell alkalmazni akkor is, ha a közigazgatási szerv az előírt határidőn belül a kérelem teljesítését nem tagadta meg.
43. § (1) A határozatnak tartalmaznia kell: a) az eljáró közigazgatási szerv megnevezését, az ügyfél nevét és lakóhelyét (székhelyét), az ügy számát, tárgyának és ügyintézőjének megjelölését, b) a rendelkező részben a közigazgatási szerv döntését, továbbá a fellebbezés és a bírósági felülvizsgálat lehetőségéről való tájékoztatást, c) az indokolásban a megállapított tényállást és az annak alapjául elfogadott bizonyítékokat; az ügyfél által felajánlott, de mellőzött bizonyítást és a mellőzés indokait; az eljárt szakhatóságok megnevezését és azokat a jogszabályokat, amelyek alapján a közigazgatási szerv a határozatot hozta, d) a határozat hozatalának helyét és idejét, a határozat aláírójának nevét, hivatali beosztását és a közigazgatási szerv bélyegzőlenyomatát. (2) Ellenérdekű ügyfél hiányában a kérelemnek helyt adó első fokú határozat, továbbá az egyezséget tartalmazó vagy jóváhagyó határozat indokolása és a kérelemnek helyt adó első fokú határozatban a jogorvoslatról való tájékoztatás is mellőzhető. 

A szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 
4. § (1) b) vagyon: ha e törvény másként nem rendelkezik az az ingatlan, jármű, gépi meghajtású termelő- és munkaeszköz, továbbá vagyoni értékű jog, amelynek ba) külön-külön számított forgalmi értéke, illetőleg összege az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének a húszszorosát, vagy bb) együttes forgalmi értéke az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének az ötvenszeresét meghaladja. A szociális rászorultságtól függő pénzbeli ellátások jogosultsági feltételeinek vizsgálatánál nem minősül vagyonnak az az ingatlan, amelyben az érintett személy lakik, továbbá a mozgáskorlátozottságra tekintettel fenntartott gépjármű;
5. § A szociális ellátásra jogosultság, a jogosultat érintő jog és kötelezettség megállapítására, továbbá a hatósági ellenőrzésre (a továbbiakban: szociális igazgatási eljárás) az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló, többször módosított 1957. évi IV. törvény (a továbbiakban: Áe.) rendelkezéseit az e törvényben meghatározott eltérésekkel kell alkalmazni.
7. § (1) A települési önkormányzat, tekintet nélkül hatáskörére és illetékességére, köteles az arra rászorulónak átmeneti segélyt, étkezést, illetve szállást biztosítani, ha ennek hiánya a rászorulónak az életét, testi épségét veszélyezteti.
8. § (1) A szociális hatáskört gyakorló szerv vezetője az eljárási határidőt - indokolt esetben - egy ízben, legfeljebb 15 nappal meghosszabbíthatja.
10. § (1) A szociális ellátásra való jogosultság elbírálásához a kérelmező kötelezhető arra, hogy családja vagyoni, jövedelmi viszonyairól nyilatkozzék, illetve azokat igazolja. A pénzbeli és természetbeni ellátásoknál - ha jogszabály másként nem rendelkezik - a nyilatkozat és az igazolás tartalmának, illetve benyújtásának részletes szabályait a települési önkormányzatok rendeletben szabályozzák. Ha e törvény másképp nem rendelkezik, a jövedelemszámításnál irányadó időszak a havonta rendszeresen mérhető jövedelmeknél a három hónapot, egyéb jövedelmeknél pedig az egy évet nem haladhatja meg. (2) Ha az önkormányzat hivatalos tudomása vagy környezettanulmány lefolytatása alapján a kérelmező életkörülményeire tekintettel az (1) bekezdés szerinti jövedelemnyilatkozatban foglaltakat vitatja, felhívhatja a kérelmezőt az általa lakott lakás, illetve saját és a családja tulajdonában álló vagyon fenntartási költségeit igazoló dokumentumok benyújtására. Abban az esetben, ha a fenntartási költségek meghaladják a jövedelemnyilatkozatban szereplő jövedelem 50%-át, a jövedelem a fenntartási költségek figyelembevételével vélelmezhető.
25. § (1) A jogosult részére jövedelme kiegészítésére, pótlására pénzbeli szociális ellátás nyújtható. (3) A települési önkormányzat szociális rászorultság esetén - a szociális alapellátás keretében - a jogosult számára időskorúak járadékát, rendszeres szociális segélyt, lakásfenntartási támogatást, ápolási díjat, átmeneti segélyt állapít meg e törvényben, valamint az önkormányzat rendeletében meghatározott feltételek szerint (a továbbiakban együtt: szociális rászorultságtól függő pénzbeli ellátások).
49. § (1) A szociálisan rászorult személy részére az egészségi állapot megőrzéséhez és helyreállításához kapcsolódó kiadásainak csökkentésére közgyógyellátási igazolvány (a továbbiakban: igazolvány) állítható ki. (2) A közgyógyellátási igazolvánnyal rendelkező személy térítésmentesen jogosult a társadalombiztosítás által támogatott egyes gyógyszerekre és gyógyászati segédeszközökre, protetikai és fogszabályozó eszközökre, ideértve ez utóbbiak javításának költségeit is, valamint a járóbeteg szakellátás keretében gyógyfürdőben nyújtott fizioterápiás kezelésre (a továbbiakban együtt: gyógyszer).
50. § (1) Közgyógyellátásra jogosult a) a bentlakásos gyermek- és ifjúságvédelmi intézményben lakó, az átmeneti gondozott, az átmeneti és tartós nevelésbe vett kiskorú; b) a 37/A. § (1) bekezdésének a) pontja szerint rendszeres szociális segélyben részesülő; c) a pénzellátásban részesülő hadigondozott és a nemzeti gondozott; d) a sorkatonai családi segélyben részesülő; e) a központi szociális segélyben részesülő; f) a rokkantsági járadékos; g) az, aki I., II. csoportú rokkantsága alapján részesül nyugellátásban, baleseti nyugellátásban; h) az, aki, vagy aki után szülője vagy eltartója magasabb összegű családi pótlékban részesül. (2) A települési önkormányzat képviselő-testülete az (1) és (3) bekezdésben foglaltakon kívül annak is megállapíthatja a közgyógyellátásra való jogosultságát, aki szociálisan rászorult és gyógyszerköltsége olyan magas, hogy azt létfenntartása veszélyeztetése nélkül nem képes viselni. A szociális rászorultság megállapítása szempontjából figyelembe vehető egy főre számított havi családi jövedelemhatárt az önkormányzat rendeletében úgy kell szabályozni, hogy az az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 150%-ánál, egyedül élő esetén annak 200%-ánál alacsonyabb nem lehet. (3) A települési önkormányzat jegyzője közgyógyellátásra való jogosultságot állapít meg egy év időtartamra - 1996. évben december 31-ig terjedő időre, illetve ha a jogosultságot 1996. július 1-jét követően állapították meg, hat hónap időtartamra - annak a személynek, akinek havi rendszeres gyógyszerköltsége az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének a 10%-át meghaladja, feltéve, hogy a családjában az egy főre jutó havi jövedelem nem éri el az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegét, egyedülélő esetén 150%-át. (4) A közgyógyellátás keretében rendelhető, a 49. § (2) bekezdésében megjelölt körbe tartozó ellátásokat külön jogszabály tartalmazza. (5) A jogosult számára kizárólag a személyes szükségletének kielégítéséhez szükséges gyógyszer rendelhető.
51. § (1) Az igazolványt a jogosult lakóhelye szerint illetékes jegyző állítja ki. (2) Ha az 50. § (1) bekezdésében meghatározott esetben a közgyógyellátásra jogosultság alapja nem az önkormányzat vagy a jegyző döntése, az igazolvány kiállítása feltételének fennállásáról a jegyzőt - a jogosult kérelmére - az ellátás megállapításáról döntő szerv értesíti. (3) Az 50. § (2) bekezdése esetében a kiállítás alapja a települési önkormányzat képviselő-testületének döntése.
52. § (1) A jegyző által a közgyógyellátottakról vezetett nyilvántartás a 18. § a)-g) pontjaiban foglaltakon túl tartalmazza az igazolvány sorszámát és a közgyógyellátott társadalombiztosítási azonosító jelét. A jegyző és a megyei egészségbiztosítási pénztárak, valamint a Fővárosi és Pest Megyei Egészségbiztosítási Pénztár - kormányrendeletben szabályozott módon - a nyilvántartás adatait évente egyeztetik. (2) A jegyző évente ellenőrzi az 50. § (1) bekezdés alapján kiadott igazolvány kiállítása okának fennállását.
53. § (1) Az 50. § (2) bekezdés alapján kiállított igazolvány után a települési önkormányzat térítést fizet. A térítés az igazolvány kiállítását követő 1 év időtartamra szól. A térítés összege az átutalás időpontjában érvényes öregségi nyugdíj legkisebb összegének 75%-a, amelyet a kiállítástól számított három napon belül az önkormányzat székhelye szerint illetékes megyei (fővárosi) egészségbiztosítási pénztárnak (a továbbiakban: társadalombiztosítási szerv) át kell utalni. (2) A társadalombiztosítási szerv a hozzá érkező átutalást az igazolványon három napon belül igazolja. Az igazolvány érvényességéhez a társadalombiztosítási szerv igazolása szükséges. (3) Amennyiben a közgyógyellátásra jogosult az igazolvány kiállítását követően fél éven belül meghal vagy elveszíti jogosultságát, az önkormányzat visszaigényelheti a befizetett térítési díj felét.

Baja Város Önkormányzata Képviselő-testületének 18/2003. (IV. 29.) Ktr. számú rendelete a szociális igazgatásról és szociális ellátások helyi szabályozásáról 
12. § (10) A kérelmező vagyoni-, szociális-, lakáskörülményeinek, egészségi állapotának tisztázása érdekében helyszíni szemle tartható és környezettanulmány készítése rendelhető el. A Szociális Bizottság hatáskörébe tartozó ügyekben környezettanulmány készítése kötelező. Nem kell környezettanulmányt készíteni az igénylőnél, ha életkörülményeit a Polgármesteri Hivatal már egy éven belül bármely ügyben vizsgálta, és nem feltételez azokban lényeges változást.
14. § (1) E rendelet alkalmazása során nettó jövedelemnek az Szt. 4. § (1) bek. a) pontjában felsoroltakat, vagyonnak pedig az Szt. 4. § (1) bek. b) pontjában meghatározottakat kell tekinteni. (2) A kérelmező nem részesülhet - a 22. § (2) bekezdésében foglaltak kivételével – átmeneti és temetési segélyben, valamint közgyógyellátásban, ha az (1) bekezdés szerinti vagyonnal rendelkezik.
47. § (1) Baja Város Képviselő-testülete (…) a szociális törvényben felsorolt eseteken túl közgyógyellátási jogosultságot biztosíthat, ha az egy főre számított jövedelem a) család esetén az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegénél magasabb, de annak 150 %-át nem haladja meg, b) egyedülélő esetén az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 150 %-ánál magasabb, de annak 200 %-át nem haladja meg és a havi gyógyszerköltsége eléri vagy meghaladja az 5.000,-Ft-ot. (2) Kivételes méltánylást érdemlő esetben a képviselő-testület (…) jövedelemhatárra tekintet nélkül is közgyógyellátásra való jogosultságot állapíthat meg annak a rászorultnak is, aki a havi rendszeres, 10.000,-ot meghaladó gyógyszerköltségét létfenntartása veszélyeztetése nélkül nem képes viselni. (3) A havi rendszeres gyógyszerszükségletről szak- vagy háziorvos által kiadott rendelvény alapján a tényleges gyógyszerköltséget a gyógyszertár igazolja. (4) A közgyógyellátási igazolványt az (1)-(2) bek. alapján hozott döntést követően a jegyző állítja ki.

A gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény 
19. § (1) A rendszeres gyermekvédelmi támogatás (a továbbiakban: rendszeres támogatás) célja a szociálisan hátrányos helyzetben lévő családok anyagi támogatása a gyermek családi környezetben történő ellátásának elősegítése, illetve a gyermek családból történő kiemelésének megelőzése érdekében. (2) A települési önkormányzat képviselő-testülete a gyermeket rendszeres támogatásban részesíti, ha a gyermeket gondozó családban az egy főre jutó havi jövedelem összege nem haladja meg az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegét (a továbbiakban: az öregségi nyugdíj legkisebb összege) és a családban történő nevelkedés nem áll a gyermek érdekével ellentétben, feltéve, hogy a települési önkormányzat rendelete alapján elrendelt vagyoni helyzet vizsgálata során az egy főre jutó vagyon értéke nem haladja meg külön-külön vagy együttesen a (7) bekezdésben meghatározott értéket. (5) A kérelemben, valamint a jövedelemnyilatkozatban szereplő adatok valódisága környezettanulmány készítésével vizsgálható. A jogosultság elbírálásánál a települési önkormányzat rendelete a vagyoni helyzet vizsgálatát akkor írhatja elő, ha az önkormányzat 131. § (4) bekezdése szerinti eljárása nem vezetett eredményre. (6) A vagyoni helyzet vizsgálata kiterjed a (4) bekezdésben meghatározott közös háztartásban élő közeli hozzátartozók vagyonára. (7) Az (5)-(6) bekezdés alkalmazása során vagyon alatt azt a hasznosítható ingatlant, járművet, gépi meghajtású termelő- és munkaeszközt, vagyoni értékű jogot kell érteni, amelynek egy főre jutó értéke a gyermeket gondozó családban a) külön-külön számítva az öregségi nyugdíj legkisebb összegének huszonötszörösét, vagy b) együtt számítva az öregségi nyugdíj legkisebb összegének hetvenötszörösét meghaladja, és amelynek hasznosítása nem veszélyezteti a vagyonnal rendelkező megélhetésének feltételeit. Nem tekinthető vagyonnak az az ingatlan, amelyben a szülő vagy a tartásra köteles más törvényes képviselő életvitelszerűen lakik, továbbá a mozgáskorlátozottságra tekintettel fenntartott gépjármű. (8) A települési önkormányzat képviselő-testülete a rendszeres támogatás iránti kérelmet elutasítja, ha a (6) bekezdésben megjelölt személyek együttesen vagy külön-külön a (7) bekezdésben meghatározott értékű vagyonnal rendelkeznek.
131. § (1) A helyi önkormányzat hatáskörébe tartozó ellátásoknál az igazolás és a nyilatkozat tartalmát, benyújtásának részletes szabályait, az elbírálás részletes szempontjait, a jövedelemszámításnál irányadó időszakot a helyi önkormányzat rendeletben szabályozza. (2) A jövedelemszámításnál irányadó időszak - ha a törvény másképpen nem rendelkezik - a havonta rendszeresen mérhető jövedelmeknél a három hónapot, egyéb jövedelmeknél pedig az egy évet nem haladhatja meg. (4) Ha a helyi önkormányzat hivatalos tudomása vagy környezettanulmány lefolytatása alapján a kérelmező életkörülményeire tekintettel a 129. § (2) bekezdése szerinti jövedelemnyilatkozatban foglaltakat vitatja, felhívhatja a kérelmezőt az általa lakott lakás, illetve saját és vele közös háztartásban élő közeli hozzátartozója tulajdonában álló vagyon fenntartási költségeit igazoló dokumentumok benyújtására. Abban az esetben, ha a fenntartási költségek meghaladják a jövedelemnyilatkozatban szereplő jövedelem 70%-át, a valós jövedelem az igazolt fenntartási költségek figyelembevételével kerül megállapításra.

28/1993. (II. 17.) Korm. r. a közgyógyellátási igazolványról
32/1993. (II. 17.) Korm. r. a gyermeknevelési támogatás megállapításának szabályairól, valamint a szociális ellátások igényléséhez felhasználható bizonyítékokról