Az országgyűlési biztos általános helyettesének 
Jelentése 
az OBH 4466/2003. számú ügyben

Előadó: dr. Kiss László

Az eljárás megindulása:
A panaszos beadványa szerint 2003. augusztus 8-án a Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Rendőr-főkapitányság beosztottai - kommandósok és nyomozók - névtelen bejelentés alapján házkutatást tartottak a lakásán. Az eredménytelen házkutatás után megbilincselve előállították a rendőrkapitányságra, ahol lőfegyverrel és lőszerrel való visszaélés gyanúja ügyében tanúként kihallgatták, majd szabadon engedték.
Az intézkedés megsértette a tulajdonához, a személyes szabadságához, valamint a jóhírnév és a magántitok védelméhez fűződő alkotmányos jogait. A panasz alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el.

Érintett alkotmányos jog:
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § (1) bek.)
Tulajdonhoz való jog (Alk. 13. § (1) bek.)
A jóhírnév és a magántitok védelme (Alk. 59. § (1) bek.)
Személyes szabadsághoz való jog (Alk. 55. § (1) bek.) 

Alkalmazott jogszabályok
1998. évi XIX. törvény a büntetőeljárásról
6. § (2) Büntetőeljárás csak bűncselekmény gyanúja alapján, és csak az ellen indítható, akit bűncselekmény megalapozott gyanúja terhel.
60. § Ha e törvény a kényszerintézkedések alkalmazása esetén az érintett személy alkotmányos jogainak korlátozását megengedi, az ilyen cselekmény elrendelésének az egyéb feltételek megléte mellett is csak akkor van helye, ha az eljárás célja kisebb korlátozással járó más cselekménnyel nem biztosítható.
149. § (2) Házkutatásnak akkor van helye, ha megalapozottan feltehető, hogy az a) a bűncselekmény elkövetőjének kézre kerítésére, b) a bűncselekmény nyomainak felderítésére, c) bizonyítási eszköz, elkobozható vagy vagyonelkobzás alá eső dolog megtalálására vezet.
179. § (1) Ha a rendelkezésre álló adatok alapján meghatározott személy megalapozottan gyanúsítható bűncselekmény elkövetésével, az ügyész, illetőleg - ha az ügyész másképp nem rendelkezik - a nyomozó hatóság a gyanúsítottat a 117-118. § szerint kihallgatja. A fogva lévő gyanúsítottat huszonnégy órán belül ki kell hallgatni. E határidőt attól az időponttól kell számítani, amikor a gyanúsítottat a nyomozó hatóság elé állították. (2) A gyanúsítottal a kihallgatás elején közölni kell a gyanúsítás lényegét, az erre vonatkozó jogszabályok megjelölésével.
195. § (1) Akire nézve az ügyész vagy a nyomozó hatóság határozata rendelkezést tartalmaz, a határozat ellen a közléstől számított nyolc napon belül panasszal élhet.
196. § Az, akit az ügyész vagy a nyomozó hatóság intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása érint, ellenvetést tehet. A panaszt ellenvetésként kell elbírálni, ha elkésett, vagy nem a jogosulttól származik. Az ellenvetés alapján a szükséges és indokolt intézkedéseket az ügyész, illetőleg a nyomozó hatóság megteszi.

23/2003. (VI. 24.) BM-IM együttes rendelet a belügyminiszter irányítása alá tartozó nyomozó hatóságok nyomozásának részletes szabályairól és a nyomozási cselekmények jegyzőkönyv helyett más módon való rögzítésének szabályairól
4. § (1) A gyanúsított a Be.-ben meghatározott jogait - a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel - az első kihallgatása időpontjától gyakorolhatja. (2) A gyanúsított védelemhez való jogát a vele szemben - a nyomozó szerv által a bűncselekmény miatt - elsőként foganatosított büntetőeljárási cselekmény időpontjától kell biztosítani. (3) A (2) bekezdés alkalmazása szempontjából irányadó különösen a gyanúsított első kihallgatására szóló idézés kibocsátásának, illetve a vele szemben személyi szabadsága elvonásával járó kényszerintézkedés, körözés, elfogatóparancs elrendelésének az időpontja.
79. § A házkutatásról, lefoglalásról, motozásról felvett jegyzőkönyvnek a Be. 166. §-ában foglalt adatokon, illetve a bűnjelkezelésre vonatkozó jogszabály által előírtakon kívül tartalmaznia kell a nyomozási cselekmény lefolytatását, így különösen: a) a házkutatást, lefoglalást, motozást szenvedő felszólítását a keresett dolog előadására - illetőleg a bűncselekmény elkövetőjének kézre kerítése érdekében történő házkutatás esetén a keresett személy elrejtőzési helyének közlésére -, és az arra vonatkozó nyilatkozatát, j) a házkutatást szenvedőnek, illetve megbízottjának (képviselőjének), illetőleg a lefoglalást, motozást szenvedőnek a nyilatkozatát arra vonatkozóan, hogy a nyomozási cselekmény ténye, illetve lefolytatásának módja miatt él-e panasszal.
97. § A nyomozás csak bűncselekmény gyanúja, a törvényben meghatározott ténybeli és jogi előfeltételek együttes fennállása esetén rendelhető el.
103. § (1) A nyomozó szerv a feljelentés, illetve a nyomozó szerv tagja észlelésének adatait az alábbiak figyelembevételével vizsgálja meg a) a történeti tényállás bűncselekmény gyanújának megállapítására alkalmas-e, b) a büntetőeljárás megindításának van-e akadálya, c) szükséges-e halaszthatatlan nyomozási cselekmény vagy más intézkedés foganatosítása, d) a bűncselekmény nyomozására van-e hatásköre, illetékessége. (4) A feljelentés beérkezésétől, illetőleg a nyomozó szerv tagjának észlelésétől számított három napon belül azokból a nyilvántartásokból, amelyeket a nyomozó szerv kezel, valamint amelyekből adatigénylésre jogosult, be kell szerezni a feljelentéssel kapcsolatos döntés, illetőleg a teendő intézkedés szempontjából lényeges adatokat.
140. § (1) A panaszt és az ellenvetést írásban vagy szóban lehet előterjeszteni. A szóban előterjesztett panaszt, illetve ellenvetést jegyzőkönyvbe kell foglalni. (2) Az érintett nyilatkozatai közül a) panasz az, amely valamely határozatot, annak rendelkezését vagy indokolását, b) ellenvetés az, amely valamely intézkedést vagy annak elmulasztását kifejezetten sérelmezi.

1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről
31. § (1) Akivel szemben személyi szabadságot korlátozó intézkedést foganatosítanak, annak ruházatát a rendőr a támadásra vagy az önveszély okozására alkalmas tárgy elvétele végett, előzetes figyelmeztetés után átvizsgálhatja.
33. § (1) A rendőr a további intézkedés megtétele céljából elfogja és az illetékes hatóság elé állítja azt, e) akinek előállítását külön törvényben meghatározott feltételek alapján elrendelik. (2) A rendőr a közbiztonság érdekében a hatóság vagy az illetékes szerv elé állíthatja azt, b) aki bűncselekmény elkövetésével gyanúsítható; c) akitől bűncselekmény gyanúja vagy szabálysértés bizonyítása érdekében vizeletvétel vagy véralkohol-vizsgálat céljából vérvétel, valamint műtétnek nem minősülő módon egyéb mintavétel szükséges;

Megállapított tényállás:
A panasz és a Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Rendőr-főkapitányságról beszerzett 147/2003.bü. számú nyomozás iratai alapján a következőket állapítottam meg:
A főkapitányság Központi Ügyeletén készült feljegyzés szerint 2003. augusztus 7-én 11 órakor ismeretlen telefonáló bejelentette, hogy M. Marianna és B. Zsolt sárospataki lakosok fegyver és kábítószer kereskedelemmel foglalkoznak. A bejelentő azt állította, hogy nevezettek a fegyvert és a kábítószert lakásuk tárolójában és a tulajdonukat képező garázsban tárolják. Arra a kérdésre, hogy az információ kitől, illetve milyen forrásból származik, a bejelentő nem válaszolt. 
A bejelentés alapján a Nyomozó Osztály Életvédelmi Alosztály vezetője ugyanezen a napon elrendelte a nyomozást, a Btk. 263/A. § (1) bekezdésébe ütköző, visszaélés lőfegyverrel vagy lőszerrel bűntett megalapozott gyanúja miatt.
2003. augusztus 8-án a főkapitányság nyomozói, a BÜKK Bevetési Alosztály beosztottai és az ORFK Készenléti Rendőrség Különleges Szolgálatok állományába tartozó 3 fő tűzszerész (szolgálati kutyával) részvételével házkutatásokat tartottak M. Marianna és B. Zsolt lakásán. A házkutatás megkezdése előtt a tűzszerészek mindenkit eltávolítottak a lakásokból és a helyiségeket kb. 20-25 perc alatt robbanószer-kereső kutyákkal ellenőrizték. Ezalatt a kommandósok a férfiakat (pl. B.-ék lakásában) a fal felé fordítva őrizték.
A házkutatások során egyik személynél sem találtak semmilyen bűncselekményre utaló dolgot. B. Zsoltot a behatoló alegység a lakásán elfogta, a házkutatás befejezése után megbilincselve előállította a Sárospataki Rendőrkapitányságra. M. Mariannát ugyancsak bevitték a rendőrségre. Mindkét személyt tanúként kihallgatták tevékenységükről, kapcsolataikról, baráti körükről, és arról, hogy van-e, vagy volt-e fegyverük.
M. Marianna elmondta, hogy kosárfonással és ikonfestéssel foglalkozik, Vámosújfalun dolgozott a vakok intézetében, vagyonőri tanfolyamot végzett, de egészségügyi alkalmatlansága miatt nem alkalmas erre a munkára. B. Zsolt elmondta, hogy M. Mariannal vasárnaponként a templomban találkoznak, mindketten hívő görög katolikusok, egyébként ő is vagyonőri tanfolyamot végez, fegyvere sohasem volt. 
2003. augusztus 11-én mindkét személlyel szemben – bűncselekmény hiányában - megszüntették a nyomozást.
2003. augusztus 18-án az eljárás alá vont személyek nevelőszülei M. Elemér és B. György (akiknek a lakásában a házkutatásokat tartották) panasszal éltek a házkutatások ellen. B. György panaszában azt is előadta, hogy a házkutatási határozaton az eljáró hatóság tagja jelölte be, hogy nem élnek panasszal az intézkedés ellen, egyúttal kihúzta a formanyomtatvány szövegéből a nyolc napon belüli panasztételre utaló részt.
A panaszokat a Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Rendőr-főkapitányság Nyomozó Osztály vezetője 2003. szeptember 1-én elutasította. Tájékoztatta a panaszosokat, hogy panaszuk elkésett, ezért azt ellenvetésként bírálta el, a büntetőeljárásra megalapozott gyanú alapján került sor, a rendőrség hasonló ügyekben ugyanígy jár el, az eljárásban szabálytalanság nem történt.
A Nyomozó Osztály vezetője a panaszok elutasításáról tájékoztatta a Sátoraljaújhelyi Városi Ügyészséget.

A vizsgálat megállapításai:
A Be. 6. § (2) bekezdésének második fordulata alapján büntetőeljárás csak az ellen indítható, akit bűncselekmény megalapozott gyanúja terhel. A megalapozott gyanú fogalmát a Be. nem határozza meg, ezért megállapítása a nyomozó hatóság tényeken, adatokon nyugvó mérlegelésén múlik. A mérlegelés során a feljelentett, vagy egyéb úton tudomásra jutott tényekből és adatokból levont valószínűségi következtetés eredményeként juthat el a nyomozó hatóság a bűncselekményre utaló megalapozott gyanú megállapításához. A mérlegelési jog ugyanakkor nem korlátlan, és az államhatalmat gyakorló személyeket, így a rendőri intézkedésben részt vevőket nem menti fel a körültekintő, célszerű és részrehajlás nélküli eljárás jogszabályi és alkotmányos kötelezettsége alól.
A nyomozó hatóságtól elvárható, hogy a névtelen bejelentéseket különös gondossággal ellenőrizze a rosszhiszeműség és az állampolgárok indokolatlan zaklatásának kizárása érdekében.  Egy névtelen bejelentés - amelynek valóságtartalmát kiegészítő információkkal nem sikerül ellenőrizni vagy megerősíteni - alkalmatlan ara, hogy a névtelen bejelentésben megjelölt személy ellen nyomozást rendeljenek el. Az ügyirat beszerzett másolatában nincs nyoma annak, hogy az eljáró rendőri szerv az elsődleges információ megérkezését követően bármilyen módon megkísérelte volna további adatok beszerzését.
A nyomozás részletes szabályairól szóló 23/2003. (VI. 24.) BM-IM együttes rendelet 103. § (4) bekezdése előírja, hogy a rendelkezésre álló nyilvántartásokból be kell szerezni a feljelentéssel kapcsolatos döntés, illetőleg a teendő intézkedés szempontjából lényeges adatokat. Az iratokban nem szerepeltek olyan adatok, amelyek az ellenőrzések (priorálások) végrehajtására utaltak volna.
A nagy rendőri erőkkel végrehajtott, demonstratív akciót – amely két család életét, jogait, közmegítélését érintette – az iratok szerint nem előzte meg sem titkos információgyűjtés, sem a nyomozó hatóság egyéb adatszerző tevékenysége. Mindezek alapján - bár a nyomozás irataiban és a későbbi panaszokra adott válaszokban is a nyomozó hatóság azt állította, hogy az intézkedésekre bűncselekmény megalapozott gyanúja alapján került sor - megállapítható, hogy azokat egyoldalú, nem ellenőrzött információ alapján, tehát törvénysértő módon hajtották végre.
Sértette a házkutatást szenvedők jogorvoslati jogait, hogy az egyik panaszos állítása szerint a házkutatás vezetője nem tájékoztatta megfelelően az intézkedéssel érintettet a panaszjogáról, a határozat nyomtatványán a panaszjogra utaló részt kihúzták, a lemondó nyilatkozatot bekarikázták. A jegyzőkönyv nem tartalmazta a házkutatást szenvedőnek a 23/2003. (VI. 24.) BM-IM együttes rendelet 79. § j) pontja szerinti nyilatkozatát arra vonatkozóan, hogy a nyomozási cselekmény ténye, illetve lefolytatásának módja miatt él-e panasszal. A panaszosoknak küldött (elutasító) válaszlevelek nem tértek ki ezeknek a sérelmeknek a megalapozottságára, vagy cáfolatára.
A megalapozatlan nyomozás elrendelésre és az eredménytelen házkutatásra tekintettel indokolatlan volt B. Zsolt elfogása, megbilincselése és előállítása, ami sértette a rendőrségi törvény előírásait és nevezett személyes szabadsághoz fűződő alkotmányos jogát. A kényszerintézkedés jogszerűségét elbíráló illetékes parancsnok mulasztást követett el, amikor az intézkedést formálisan – minden egyéb vizsgálat, vagy a parancsnoki véleményt megalapozó adat nélkül – jogszerűnek minősítette.
B. Zsolt és M. Mariann tanúkihallgatási jegyzőkönyvei a bevezető részükben tartalmazták, hogy mindkettőjük ellen lőfegyverrel visszaélés bűntettének megalapozott gyanúja miatt van folyamatban büntetőeljárás. Ennek ellenére nem gyanúsítotti minőségben hallgatták ki őket, nem oktatták ki egyiküket sem eljárási jogaira – pl. a vallomás megtagadásának jogára - és nem volt lehetőségük védő igénybevételére. Az a tény, hogy a jegyzőkönyv tanúkihallgatás címmel készült, nem mentesíti a nyomozó hatóságot az eljárásjogi szabályok betartása alól, ezért a Be. szabályainak sérelmén kívül megállapítható a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § (1) bek.) sérelme is.
Összességében megállapítható, hogy a vizsgált ügyben a nyomozás elrendelésére hatáskörrel rendelkező vezető nem járt el kellő körültekintéssel, amikor csak az ismeretlen bejelentő egyoldalú nyilatkozatára alapított, kétséges tartalmú információ alapján a házkutatásról, illetve a nyomozás elrendeléséről döntött. Ezzel megsértette a büntetőeljárás szabályait, túllépte a mérlegelési jogkör alkotmányos korlátait és a feljelentett személyek tisztességes eljáráshoz való jogával; a tulajdonukhoz, valamint a jóhírnévhez és a magántitokhoz való jogaikkal összefüggésben alkotmányos visszásságot idézett elő. B. Zsolt esetében a személyes szabadsághoz fűződő alkotmányos jog is sérelmet szenvedett.
Korábbi hasonló tárgyú vizsgálatom (OBH 3902/2002.) eredményeként már felhívtam az országos rendőr-főkapitány figyelmét arra, hogy tegyen megfelelő intézkedéseket annak érdekében, hogy elkerülhető legyen névtelen bejelentések alapján az állampolgárok indokolatlan rendőri zaklatása. Főkapitány úr a vizsgálat megállapításaival egyetértett, de álláspontja szerint a névtelen bejelentések jogszerű kezelésére a büntetőeljárási törvény, illetve a közérdekű kérelmekkel, panaszokkal és bejelentésekkel kapcsolatos eljárásról szóló jogszabályok (1977. évi I. törvény, illetve az akkor még nem hatályos 2004. évi XXIX. törvény az európai uniós csatlakozással összefüggő egyes törvénymódosításokról) megfelelő útbaigazítást adnak. A hasonló tárgyú panaszok arra utalnak, hogy szükség van a rendőrségre érkező névtelen bejelentések ellenőrzésével, illetve a megalapozott gyanú nem definiált tartalmával kapcsolatos – a végrehajtó szolgálatok számára irányadó – utasítás kiadására.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 20. § (1) bekezdése alapján ajánlom a belügyminiszternek, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a névtelen bejelentések alapján csak megfelelő ellenőrzést követően kerüljön sor alkotmányos jogokat érintő rendőri intézkedésre, vagy büntetőeljárás kezdeményezésére.
Kérem, hogy ajánlásommal kapcsolatos állásfoglalásáról, intézkedéséről az Obtv. hivatkozott rendelkezései alapján adjon tájékoztatást.

Budapest, 2004. június 18.

Takács Albert sk.