Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 3588/2003. sz. ügyben 

Előadó: dr. Kiss László
Az eljárás megindulása
A Belügyi és Rendvédelmi Dolgozók Szakszervezetének főtitkára felkért, hogy vizsgáljam meg két rendőr beadványát, akik sérelmezték, hogy a Rendvédelmi Szervek Védelmi Szolgálata (a továbbiakban RSZVSZ) telefonlehallgatás útján beszerzett adatok alapján 2003. január 28-án büntetőfeljelentést tett ellenük, a Btk. 250. § (1) bekezdésébe ütköző, és a (3) bekezdés II. fordulat szerint minősülő vesztegetés bűntettének alapos gyanúja miatt. A rendőrök ellen jelenleg a Fővárosi Bíróságon 13.B.563/2003. ügyszám alatt folyik büntetőeljárás. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. (Obtv.) 16. § (1) bekezdésére tekintettel az ügyben vizsgálatot rendeltem el.

Érintett alkotmányos jogok
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § (1) bek.)
A jóhírnév és a magántitok védelme (Alk. 59. § (1) bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
(a sérelmezett intézkedés időpontjában hatályos rendelkezések)

1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről
VII. Fejezet. TITKOS INFORMÁCIÓGYŰJTÉS
63 §. (1) A Rendőrség bűncselekmény elkövetésének megelőzésére, felderítésére, megszakítására, az elkövető kilétének megállapítására, elfogására, körözött személy felkutatására, tartózkodási helyének megállapítására, bizonyítékok megszerzésére, valamint a büntetőeljárásban részt vevők és az eljárást folytató hatóság tagjainak, az igazságszolgáltatással együttműködő személyek védelme érdekében - törvény keretei között - titokban információt gyűjthet. (2) A titkos információgyűjtés során beszerzett adat a büntetőeljárásban a bizonyítási eszközként való felhasználásáig, továbbá a Rendőrséggel együttműködő személy és a fedett nyomozó kiléte, az információgyűjtés ténye és technikai részlete államtitoknak minősül. (3) Az (1)-(2) bekezdés alapján tett intézkedések, az abban érintett természetes és jogi személyek, valamint jogi személyiséggel nem rendelkező szervezetek adatai nem hozhatók nyilvánosságra.
Bírói engedélyhez kötött titkos információgyűjtés
69. § (1) A Rendőrség bírói engedéllyel a 63. § (1) bekezdésében meghatározott bűnüldözési célból a súlyos bűncselekmények esetében a) magánlakást titokban átkutathat (titkos kutatás), az észlelteket technikai eszközzel rögzítheti; b) magánlakásban a történteket technikai eszköz segítségével megfigyelheti és rögzítheti; c) levelet, egyéb postai küldeményt, valamint a telefonvezetéken vagy azt helyettesítő távközlési rendszerek útján továbbított közlés tartalmát megismerheti, azt technikai eszközzel rögzítheti; d) az Interneten vagy más számítástechnikai úton történő levelezés (E-mail) során keletkezett adatokat és információkat megismerheti és felhasználhatja. (2) Az (1) bekezdés c)-d) pontjában meghatározott eszközök alkalmazása során gyűjtött, a titkos információgyűjtés alapjául szolgáló eljárásban nyilvánvalóan nem érintett személyekre vonatkozó adatokat haladéktalanul meg kell semmisíteni, azok a továbbiakban nem kezelhetők és nem használhatók fel.
75. § A belső bűnmegelőzési és bűnfelderítő feladatokat ellátó szerv (e törvény alkalmazása szempontjából a továbbiakban: Megelőzési Szolgálat) feladatkörében az e fejezetben szabályozott titkos információgyűjtést a Rendőrségre vonatkozó szabályok szerint végezheti. Az engedély iránti kérelem (70. §), a sürgősségi elrendelés (72. §), valamint a megszüntetés elrendelése [73. § (1) bekezdés] az ellenőrző szerv vezetőjének hatáskörébe tartozik. A feladatkörében eljárva az adatok kezelésére a VIII. fejezetben foglaltak az irányadók.
97. § (1) E törvény alkalmazásában i) súlyos bűncselekmény: az a bűntett, amelyet a törvény 5 évi, vagy ennél súlyosabb szabadságvesztéssel fenyeget.

1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről
Vesztegetés
250. § (1) Az a hivatalos személy, aki a működésével kapcsolatban jogtalan előnyt kér, avagy a jogtalan előnyt vagy ennek ígéretét elfogadja, illetőleg a jogtalan előny kérőjével vagy elfogadójával egyetért, bűntettet követ el, és egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő. (3) Az (1) és a (2) bekezdésben foglalt megkülönböztetés szerint két évtől nyolc évig, illetőleg öt évtől tíz évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő az elkövető, ha a jogtalan előnyért hivatali kötelességét megszegi, hatáskörét túllépi, vagy hivatali helyzetével egyébként visszaél, illetőleg ha a cselekményt bűnszövetségben vagy üzletszerűen követi el.

49/1995. (V. 4.) Korm. rendelet a Rendvédelmi Szervek Védelmi Szolgálatáról
1. § (1) A Belügyminisztérium szerveként működő Rendvédelmi Szervek Védelmi Szolgálata (a továbbiakban: Szolgálat) végzi a) az Rtv. 94. §-ában meghatározott szervek bűnmegelőzési célú ellenőrzését és a bűnfelderítést, b) a Rendőrség, a Határőrség, a Vám- és Pénzügyőrség, a büntetés-végrehajtás hivatásos állományú tagjának a szolgálati viszony tartama alatti kifogástalan életvitelének ellenőrzését.
3. § (1) A Szolgálat megelőző tevékenysége során együttműködik az Rtv. 94. §-ában meghatározott szervekkel. (5) A Szolgálat felderítő tevékenységét bűncselekmény gyanúja esetén az alapos gyanú megállapításáig vagy kizárásáig folytatja. Az alapos gyanú megállapítása esetén feljelentést tesz a hatáskörrel rendelkező, illetékes nyomozó hatóságnál.

Melléklet a 49/1995. (V. 4.) Korm. rendelethez
1. A Szolgálat a rendelet 3. §-ának (1) bekezdésében meghatározott elkövetői körben a következő bűncselekmények gyanúja esetén folytat felderítést: b) hivatalos személyként elkövetett bűncselekmények (Btk. 244., 250., 275. §);

A vizsgálat megállapításai
Az eljárás alá vont rendőrök véleménye szerint az RSZVSZ nem a rendőrség működését ellenőrző szerv, ezért nincs felhatalmazva a rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (továbbiakban Rtv.) VII. fejezetében részletezett titkos információgyűjtés alkalmazására. Az ellenük indult büntetőeljárásban nem közölték velük, hogy milyen időponttól kezdve alkalmaztak velük szemben telefonlehallgatást, azt milyen bírói végzés alapján, milyen okból és milyen ügyiratszámon folytatták. Egyikük lakcíme tévesen szerepelt a Fővárosi Bíróság titokvédelmi felügyelőjének 2002. december 2-án kelt, és az RSZVSZ vezetőjéhez írott levelében. A levélben a titokvédelmi felügyelő hozzájárul, hogy a Pesti Központi Kerületi Bíróság 2. Ti.001872/2/2002. Tük. számú végzésében engedélyezett titkos információgyűjtés keretében beszerzett telefonlehallgatási adatokat bizonyítékként felhasználják.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz akkor lehet fordulni, ha a beadványt tevőt valamely hatóság eljárása, határozata, illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte. A vizsgálatra nincs lehetőség, ha a hatóság határozatának jogerőre emelkedésétől egy év már eltelt, de az Obtv. 29. § (2) bekezdés e) pontja alapján a bíróságok sem tartoznak az országgyűlési biztosok által vizsgálható hatóságok közé.
A telefonlehallgatás az Rtv. 69. § (1) bekezdés c) pontja alapján bírói engedélyhez kötött titkos információgyűjtés, tehát az erre vonatkozó engedélykérelmek elbírálása és engedélyezése bírói hatáskörbe tartozik, amelynek vizsgálatára az Obtv. hivatkozott rendelkezése alapján nincs lehetőségem. A panasz ezzel kapcsolatos részéről tájékoztattam a Legfelsőbb Bíróság elnökét.
Az Országos Igazságszolgáltatási Tanács Hivatala a panaszt a Fővárosi Bíróságnak kivizsgálásra megküldte, ahonnan a Pesti Központi Kerületi Bírósághoz továbbították. A PKKB elnökhelyettesének álláspontja szerint „a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény 76. § (2) bekezdése, 78. § (4) bekezdése, valamint a 206. § (3) bekezdése értelmében a büntetőeljárás során csak olyan bizonyítékot lehet figyelembe venni, amelyet a jogszabályi rendelkezések betartásával szereztek be és rögzítettek. A bíróság elnökének a titkos információgyűjtés konkrét ügyben való vizsgálata, az arról való bármiféle véleménynyilvánítás a büntetőügyben eljáró bíróság függetlenségének sérelmével járna, ezért megengedhetetlen.”
Az ügyben állásfoglalást kértem a legfőbb ügyésztől is, részben a panaszosok konkrét sérelmeivel kapcsolatban, részben arról, hogy a titkos információgyűjtés intézményének az új büntetőeljárási törvénybe való beépítése mennyiben befolyásolja a bűnüldözés kereteit, milyen kihatással van a szóban forgó intézmény alkalmazására, illetve nem igényel-e szervezetkorszerűsítést.
A legfőbb ügyész válaszában a következőkről tájékoztatott:
Az Rtv. rendelkezései kétségtelenné teszik, hogy az RSZVSZ a rendőrségnél és a törvényben felsorolt más szerveknél jogszerűen kezdeményezhet titkos információgyűjtést. A rendőrség hivatásos állományú tagjai tekintetében az RSZVSZ jogosult a szolgálati viszony tartama alatt a kifogástalan életvitel ellenőrzésére is, de ehhez a titkos információgyűjtés bírói engedélyhez kötött eszközei nem használhatóak fel.
A régi Be. (1973. évi I. törvény) hatálya idején csak az Rtv. VII. fejezetében szabályozott titkos információgyűjtésre volt lehetőség, ezért nem merülhetett fel az a kérdés, hogy az RSZVSZ alkalmazhatta-e a „rendészeti titkos információgyűjtésen túl a büntetőeljárási titkos adatgyűjtés intézményét” is. Sem az Rtv., sem más jogszabály nem tiltotta a titkos információgyűjtés folytatását azután, hogy az azzal összefüggő cselekmény miatt nyomozást rendeltek el. A büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (az új Be.) 178. § (2) bekezdése ennek lehetőségét egyértelművé teszi.
Az Rtv. 63. § (5) bekezdés rendelkezik arról, hogy kik ismerhetik meg a titkos információgyűjtés során szerzett adatokat. Ezek között az azzal érintett személy nem szerepel. A titkos információgyűjtésre jogosult egyik szervet sem terheli tájékoztatási kötelezettség az elrendelés időpontjáról, okáról és engedélyezőjéről. Másként alakul a helyzet, ha a titkos információgyűjtés során szerzett adatot a büntetőeljárásban bizonyítékként felhasználták, mert – miután az a büntetőeljárás részévé vált – annak megismerésére a régi Be. rendelkezései (142. § (1)-(2) bek.) is lehetőséget adtak.
Az új Be. titkos adatszerzésre vonatkozó szabályai annyiban érintik az Rtv. szerinti titkos információgyűjtést, hogy ennek a bírói engedélyhez kötött eszközei a nyomozás elrendelése után, az új Be. 200-206. §-aiban szabályozott titkos adatszerzésként alkalmazhatók. Kivételt képez ez alól az Rtv. 69. § (1) bekezdés a) pontjában szabályozott titkos házkutatás, amelyre a büntetőeljárásban végezhető titkos adatszerzés keretében nincs lehetőség. A titkos adatszerzésre a nyomozás során akkor is van lehetőség, ha a nyomozást nem előzte meg titkos információgyűjtés.
A legfőbb ügyésztől kapott tájékoztatásra is figyelemmel megállapítottam, hogy a panaszosok tévesen értelmezték a vonatkozó jogszabályokat, és erre alapították azt a véleményüket, hogy az RSZVSZ nem rendelkezik megfelelő felhatalmazással a titkosszolgálati eszközök és módszerek alkalmazása tekintetében. A rendőrségről szóló törvényt és az RSZVSZ jogállására, feladataira vonatkozó kormányrendeletet az elmúlt években többször módosították (2002.04.01. és 2003.03.31. között a szolgálat neve is Megelőzési Szolgálatra változott), azonban ezek a módosítások a szervezet alapfeladatait nem érintették. Erre vonatkozóan részletes magyarázattal szolgált a szervezett bűnözés, valamint az azzal összefüggő egyes jelenségek elleni fellépés szabályairól és az ehhez kapcsolódó törvénymódosításokról szóló 1999. évi LXXV. törvény indokolása.
Az indoklás kifejti, hogy a (Tv. 42. §) rendelkezés célja az, hogy „a jogszabály a Megelőzési Szolgálat (a továbbiakban: MSz) titkos információgyűjtő tevékenységét szabályozó normáit tegye kétségtelenné, elsősorban annak érdekében, hogy a szervezet a titkosnyomozási eszközök teljes körét is aggály nélkül alkalmazhassa.”
A rendőrségi törvény egyes szabályainak módosításával kapcsolatban az indoklás a következőket tartalmazza. „Az Rtv. 75. §-a akként rendelkezik: a Rendőrség működését ellenőrző szerv a törvény VII. fejezetében körülírt különleges (!) eszközöket alkalmazhatja csupán; a bírói engedélyhez nem kötött titkosnyomozási eszközök alkalmazásáról ugyanakkor explicite már nem tesz említést. Ekként pedig jogilag aggályos, ha az MSZ ilyen eszközöket alkalmaz, annak ellenére, hogy a logikai jogszabályértelmezés eredményeként az MSZ ilyen irányú eljárása elvileg indokolható. Ha ugyanis a Rtv. a szigorúbb szabályokat követő különleges eszközök alkalmazását megengedi az MSZ számára, okkal vélelmezhető az, hogy a jogalkotó a kisebb kockázatot jelentő eszközök igénybevételének lehetőségétől sem kívánja megfosztani a szervezetet.”
A panaszosok ügyében folytatott titkos információszerzés idején az Rtv. vonatkozó részének hatályos szövege a következő volt: „75. § A belső bűnmegelőzési és bűnfelderítő feladatokat ellátó szerv (e törvény alkalmazása szempontjából a továbbiakban: Megelőzési Szolgálat) feladatkörében az e fejezetben szabályozott titkos információgyűjtést a Rendőrségre vonatkozó szabályok szerint végezheti. Az engedély iránti kérelem (70. §), a sürgősségi elrendelés (72. §), valamint a megszüntetés elrendelése [73. § (1) bekezdés] az ellenőrző szerv vezetőjének hatáskörébe tartozik. A feladatkörében eljárva az adatok kezelésére a VIII. fejezetben foglaltak az irányadók.” A szolgálat elnevezését a bűnüldöző szervek nemzetközi együttműködéséről szóló 2002. évi LIV. törvény változtatta ismét a korábbi RSZVSZ-re.
A panaszosok tévedtek, amikor beadványukban azt állították, hogy „Egyébként pedig az Rtv. egyetlen pontjában sem utal arra, hogy az Rtv. hatálya kiterjedne az RSZVSZ-re, illetve bármilyen olyan szervezetre, amelyik a rendvédelmi szervek és csakis a rendvédelmi szervek tagjainak bűnmegelőzési ellenőrzését és a bűnfelderítését végezné”.
Az Rtv. VII. Fejezetében szabályozott titkos információgyűjtés – amelyet tehát a belső bűnmegelőzési és bűnfelderítési feladatokat ellátó szerv is teljeskörűen alkalmazhatott – jogszerűen csak célhoz kötötten alkalmazható. A bírói engedélyhez kötött titkos információgyűjtés legális célja a vizsgált ügyben egy súlyos bűncselekmény (Rtv. 69. § (1) felderítése volt. Az Rtv. 97. § (1) bekezdés i) pont szerint e törvény alkalmazásában súlyos bűncselekmény: az a bűntett, amelyet a törvény 5 évi, vagy ennél súlyosabb szabadságvesztéssel fenyeget. A Btk. 250. § (3) bekezdés II. fordulata szerint minősülő vesztegetés – amelynek megalapozott gyanúja miatt az RSZVSZ vezetője feljelentést tett - öt évtől tíz évig terjedő szabadságvesztéssel büntethető.
Más ügyekkel összefüggésben a Legfőbb Ügyészség is megvizsgálta a célhoz kötöttség tartalmát, és az egységes ügyészi gyakorlatról a Nemzetbiztonsági Hivatal által objektumvédelem címén nem hatáskörébe tartozó bűncselekményekre folytatott titkos információgyűjtés adatainak büntetőeljárásban történő felhasználásáról szóló 8/2004. (ÜK. 6.) főov. körlevélben rendelkezett. A körlevél alapján, amennyiben a Nemzetbiztonsági Hivatal a hatáskörébe nem tartozó bűncselekményekre folytatott titkos információgyűjtést, ezen adatok a nyomozás során, bizonyítékként nem vehetők figyelembe, tekintettel arra, hogy a titkos információk felhasználását a Be. 206. §-ának (3) bekezdése – a célhoz kötöttség – is kizárja. Ezekben az ügyekben indokolt lehet – a törvényi feltételek megléte esetén – a Be. IX. fejezetének V. címében (bírói engedélyhez kötött titkos adatszerzés) rögzített eljárás indítványozása.
A körlevélben foglaltakra is figyelemmel megállapítottam, hogy a panaszosok ügyében a törvényes hatáskörrel felruházott szerv, jogszerű eljárás keretében, bírói engedély alapján folytatott titkos adatgyűjtést, ezért alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot nem okozott. 
A panaszosoknak a büntetőeljárásban felhasznált információk beszerzésének jogszerűségével kapcsolatos – a fentiek ellenére esetlegesen mégis fennmaradó - kételyei a velük szembeni vádra vonatkozó védekezés tárgyát képezhetik.
Vizsgálatom megállapításairól a kezdeményező szerv kérésének megfelelően a Belügyi és Rendvédelmi Dolgozók Szakszervezetét tájékoztatom.

Budapest, 2004. október 4.

Lenkovics Barnabás sk.