Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Jelentése
az OBH 3492/2003. sz. ügyben

Előadó: dr. Kiss László
Az eljárás megindulása
A panaszos és felesége azért fordultak az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert a Dunaújvárosi Rendőrkapitányság, nagykorú gyermekük által tett feljelentés alapján, a magánindítvány előterjesztésére nyitva álló határidő letelte után öt hónappal nyomozást rendelt el ellenük. A panasz alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. (Obtv.) 16. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el.

Érintett alkotmányos jog
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § (1) bek.) 
Jóhírnévhez való jog (Alk. 59. § (1) bek.)
Tulajdonhoz való jog (Alk. 13. § (1)bek.)

Alkalmazott jogszabályok
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
102. § (1) A lefoglalást meg kell szüntetni, mihelyt arra az eljárás érdekében nincs szükség. A lefoglalás megszüntetése helyett a más jogszabályban meghatározott módon kell eljárni, ha a lefoglalt dolog birtoklása jogszabályba ütközik.
(2) A lefoglalás megszüntetésekor a lefoglalt dolgot annak kell kiadni, aki a bűncselekmény elkövetésekor a dolog tulajdonosa volt, és ezt kétséget kizáró módon igazolni tudja. Ha nincs olyan személy, akinek az előbbi rendelkezés szerint a dolgot ki kell adni és ez az eljárás adataiból sem tűnik ki, a dolgot annak kell kiadni, aki a kiadása iránt alaposnak látszó igényt jelentett be. Ha ilyen személy sincs, és ilyen igény az eljárás adataiból nem tűnik ki, a dolgot annak kell kiadni, akitől lefoglalták. A terheltnek a lefoglalt dolgot csak akkor lehet kiadni, ha azt az előbbi rendelkezések szerint másnak nem lehet kiadni.
123. § (1) Magánindítványra büntethető bűncselekmény miatt csak a jogosult feljelentése alapján indítható büntető eljárás. A magánindítvány előterjesztésére jogosultnak minden olyan nyilatkozatát, amely szerint az elkövető büntetőjogi felelősségrevonását kívánja, magánindítványnak kell tekinteni.
(2) A magánindítvány előterjesztésére jogosult nyilatkozatát be kell szerezni, ha az eljárás megindulását követően derül ki, hogy a cselekmény csak magánindítványra büntethető.
(3) A magánindítványt attól a naptól számított 30 napon belül kell előterjeszteni, amelyen a magánindítványra jogosult a bűncselekmény elkövetőjének kilétéről tudomást szerzett. A (2) bekezdés esetén ezt a határidőt attól a naptól kell számítani, amelyen a magánindítványra jogosult a hatóság felhívásáról tudomást szerzett. A meghalt sértett hozzátartozója a még nyitva álló idő alatt terjesztheti elő a magánindítványt.
(4) A magánindítvány előterjesztésére nyitva álló határidő elmulasztása miatt igazolásnak nincs helye.
127. § (1) A nyomozást határozattal meg kell tagadni, ha a feljelentésből vagy a feljelentés kiegészítése során szerzett adatokból megállapítható, hogy
a) a feljelentett cselekmény nem bűncselekmény, vagy a bűncselekmény alapos gyanúja hiányzik,
b) a büntethetőséget kizáró vagy megszüntető ok áll fenn;

1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről
22. § A büntethetőséget kizárja:
h) a magánindítvány hiánya,
331. § A személyi vagyont károsító lopás, sikkasztás, csalás, hűtlen kezelés, rongálás, jogtalan elsajátítás, orgazdaság, valamint jármű önkényes elvétele miatt az elkövető csak magánindítványra büntethető, ha a sértett a hozzátartozója.

Megállapított tényállás:
A panaszosoktól és a Dunaújvárosi Rendőrkapitányságtól beszerzett iratok alapján a következőket állapítottam meg:
A panaszos szülők és nagykorú gyermekük, K.P. között 2001. nyarán megromlott a kapcsolat, ezért felszólították fiukat, hogy vigye el tőlük a holmiját, ruháit és egyéb ingóságait. K.P. ekkor már külön élt szüleitől, korábban élettársi kapcsolatot létesített, amelyből gyermek is született. A konfliktus az élettárs és K.P. édesanyja közötti vitából származott.
K.P. a felszólítás ellenére nem szállította el a dolgait, ezért az édesapa a városi szeméttelepre vitette azokat. A kidobott ingóságok között ruhaneműk, kinőtt gyermekruhák, munkásruhák, plüssjátékok, babakocsi, régi típusú mosógép és egyéb tárgyak voltak. Amikor K.P. 2001. augusztusában tudomást szerzett a holmija kidobásáról, kiment a szeméttelepre, és fényképfelvételeket készített a szemét között megtalált dolgokról.
2002. február 1-én K.P. az Adonyi Rendőrörsön feljelentést tett édesapja és édesanyja ellen. Feljelentése tartalmazta azokat az adatokat, amelyekből megállapítható volt, hogy a feljelentett cselekmény – ingóságai kidobása, megrongálása – hónapokkal korábban történt és arról a cselekményt követően néhány nap múlva tudomást is szerzett. Feljelentéséhez egy listát csatolt további olyan tárgyakról, amelyek a tulajdonát képezték, de szülei – kérése ellenére - nem adták ki a részére.
A nyomozó hatóság vezetője a feljelentés kiegészítését rendelte el, melynek során tanúkutatást és meghallgatásokat végeztek, majd 2002. február 27-én házkutatást tartottak a feljelentett szülők családi házában és annak melléképületében. A házkutatás során ingóságokat, szerszámokat, a feljelentő nevére kiállított iratokat, leveleket és egy Yamaha motorkerékpárt foglaltak le. A szülők a házkutatás módja ellen nem éltek panasszal. A nyomozó hatóság másnap, 2004. február 28-án a Btk. 324. §-ba ütköző rongálás vétségének alapos gyanúja miatt elrendelte a nyomozást.
A panaszosokat március 27-én gyanúsítottként kihallgatták, a gyanúsítás ellen panasszal éltek, melyet a Dunaújvárosi Városi Ügyészség B.809/2002/1-2/I. számú határozatával elutasított. A nyomozás vádemelési javaslattal fejeződött be, azonban az ügyészség 2002. augusztus 10-én a tényállás felderítetlensége miatt a nyomozás kiegészítését rendelte el (B.809/2002/4/I.), egyben felhívta a nyomozó hatóság figyelmét arra, hogy a feljelentő iratainak a szülők által történt visszatartása megvalósítja a Btk. 277. § (1) bekezdésébe ütköző közokirattal visszaélés vétségét.
2002. augusztus 29-én az ügyészség pótnyomozást rendelt el.
A panaszosok az iratismertetést követően több rendőri intézkedés ellen – egyebek között a házkutatás ellen is – panasszal éltek, melyet a rendőrkapitányság vezetője, illetve az ügyészség megalapozatlannak minősített és elutasított. Ugyancsak elutasította az ügyészség a lefoglalás megszüntetése és a lefoglalt ingóságoknak a feljelentő, K.P. részére történő kiadása ügyében hozott határozat elleni panaszt.
2002. október 21-én K.S. panaszos ismételt panaszt és bizonyítási indítványt terjesztett elő, amelyben kérte a vizsgálat tárgyát képező vagyon elleni bűncselekmény elkövetési idejének megvizsgálását, mivel álláspontja szerint erre tekintettel a nyomozás a megindítására nyitva álló határidő után került elrendelésre. Kérte továbbá, hogy a lefoglalt dolgokat, mivel azok nem a rongálás tárgyi bizonyítékai, ne a feljelentőnek adják ki, hanem a Be. helyes alkalmazásával a lefoglalást szenvedőnek. Tájékoztatta a nyomozó hatóságot, hogy egyes lefoglalt dolgok – pl. a motorkerékpár – tulajdonjoga miatt polgári perben állnak a feljelentővel. Panaszát a megyei főügyésznek és a Legfőbb Ügyészségnek is megküldte.
A Fejér Megyei Főügyészség 2002. november 25-én kelt NF. 3895/4/I. számú határozatában megállapította, hogy a Dunaújvárosi Rendőrkapitányság lefoglalásról és a lefoglalás megszüntetéséről hozott határozatai, továbbá a városi ügyészség határozata, illetve a megyei főügyészség intézkedése jogszabálysértő.
A Legfőbb Ügyészség Nyomozás Felügyeleti Főosztálya 2002. december 17-én kelt NF.5462/2002/2-I. számú határozatában a panasznak helyt adott, a korábbi rendőrségi és ügyészségi panaszt elutasító határozatokat hatályon kívül helyezte. A közokirattal visszaélés vétsége tekintetében megállapította, hogy a szülők az iratokat nem jogtalanul szerezték meg, azokat fiuk hagyta a lakásukban; az iratok ottlétét nem titkolták el, ezért gyanúsítotti kihallgatásukra megalapozatlanul került sor.
A Dunaújvárosi Rendőrkapitányság 2003. január 29-én – mivel a cselekmény nem bűncselekmény - megszüntette a nyomozást az okirattal visszaélés ügyében. A rongálás vétségének ügyében folytatott nyomozást ugyanezen a napon szintén megszüntették, magánindítvány hiánya miatt, büntethetőséget kizáró okból.
A panaszosok az Országgyűlési Biztosok Hivatalához intézett beadványukban sérelmezték a megalapozatlan büntetőeljárást, továbbá azt, hogy a házkutatás során olyan dolgokat foglaltak le tőlük, amelyeknek semmi közük nem volt a gyanúsítás tárgyát képező rongáláshoz, illetve a tulajdonukat képező dolgokat a lefoglalás megszüntetése után nem az ő részükre adta ki a nyomozó hatóság.
A panaszosok 2003. augusztus 25-én az országos rendőr-főkapitányhoz fordultak. Beadványuk célja az volt, hogy a főkapitány tudomást szerezzen a Dunaújvárosi Rendőrkapitányság helytelen gyakorlatáról, továbbá a lefoglalással okozott kár tekintetében peren kívüli egyezséget indítványoztak. A főkapitány a Fejér Megyei Rendőr-főkapitányságot bízta meg a kártérítési igény megvizsgálásával és a szükséges intézkedések megtételével. A megyei főkapitány 1141/2003. Ált. számú, 2003. október 30-án kelt levelében a kártérítési igényt jogalap hiányában elutasította.

A vizsgálat megállapításai
A panaszosoktól és a Dunaújvárosi Rendőrkapitányságtól beszerzett iratok alapján a következőket állapítottam meg:
A nyomozó hatóság a nyomozás során a büntetőeljárás több szabályát megsértette. Az eljárás idején hatályos 1973. évi I. törvény alapján, ha a feljelentésből, vagy a feljelentés kiegészítés eredményéből következően valamely megtagadási ok megállapítható, akkor a Be. 127. (1) bekezdése alapján a nyomozást meg kell tagadni.
A feljelentésben foglaltak körültekintő vizsgálata és a döntéshozatal a nyomozó szerv vezetőjének feladata. A bűnügyek rendőrségi nyomozásáról szóló 40/1987. számú BM utasítás (Nyut.) 16. pontja szerint „A nyomozás törvényességéért és szakszerűségéért a nyomozó hatóság tagja és a nyomozó szerv vezetője a szolgálati rendben meghatározottak szerint, a nyomozó szerv törvényes és szakszerű működéséért a nyomozó szerv vezetője felelős”. A 17. f) pont szerint a nyomozás elrendelése és megtagadása, illetve a nyomozás-megtagadás kezdeményezése a nyomozó szerv vezetőjének kötelezettsége.
A büntethetőséget kizáró ok nyilvánvaló fennállása ellenére elrendelt és folytatott nyomozás, illetve az ennek során tett intézkedések – a gyanúsítás, a házkutatás és a lefoglalás - sértették a büntetőeljárás szabályait, ezzel összefüggésben a panaszosoknak a tulajdonukhoz, a magánlakás sérthetetlenségéhez és a jóhírnévhez való alkotmányos jogait. A nyomozó hatóságtól elvárható, hogy a feljelentett cselekmény tényállásszerűségét körültekintően megvizsgálja, és ennek eredményeként döntsön (az ügyész önálló döntési jogosultsága mellett) a nyomozás elrendeléséről, vagy megtagadásáról, a jelenleg hatályos büntetőeljárási törvény szerint a feljelentés elutasításáról. A törvénysértő eljárás az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamisággal és annak szerves alkotóelemét képező jogbiztonsággal összefüggésben is alkotmányos visszásságot okozott.
Az Alkotmánybíróság 42/1993. (VI. 30.) AB határozata megállapította, hogy: "Az alkotmányos büntetőjog szempontjából az Alkotmány 8. § (1) és (2) bekezdése az az alaprendelkezés, amely a jogállamiság általános normatív tartalmán túl védi az egyént a büntetőjogi eszközöknek az állam általi önkényes felhasználása ellen. Ezzel az alkotmányos tétellel vannak összhangban a büntetőjogi szabályrendszernek, a büntető anyagi és eljárási, valamint a büntetés-végrehajtási jognak mindazon alapelvei és garanciális rendelkezései, amelyek nem nyertek tételes megfogalmazást az Alkotmány egyéb rendelkezéseiben."
"A büntetőeljárás részletszabályainak kimerítő elemzése nélkül is belátható, hogy az eljárás megindítása és folytatása az egyén alapvető alkotmányos jogainak:
- szabadságának (Alkotmány 55. §),
- szabad mozgásának és tartózkodási helye szabad megválasztásának, a lakóhely vagy az ország elhagyásához való jognak [58. § (1) bekezdés - az 1989. évi XXVIII. tv. szerint nem utazhat külföldre a büntetőeljárás befejezéséig, akivel szemben olyan szándékosan elkövetett bűncselekmény miatt van folyamatban büntetőeljárás, amelyre a törvény háromévi szabadságvesztésnél súlyosabb büntetést rendel, az 1989. évi XXIX. tv. pedig ugyanezen esetben a kivándorlást tiltja meg],
- a jóhírnévhez, a magánlakás sérthetetlenségéhez, valamint a magántitok és a személyes adat védelméhez való jognak [59. § (1) bekezdés - a személyes adatok védelméről szóló 1992. évi LXIII. tv. lehetővé teszi az egyénre vonatkozó különleges adatok kezelését is a bűnüldözés érdekében] korlátozására ad alapot."
A nyomozó hatóság tevékenysége jogsértő volt abban a tekintetben is, hogy a házkutatás során olyan vagyontárgyakat foglalt le, amelyek nem képezték a rongálás vétségeként minősített cselekmény tárgyi bizonyítékait. Lefoglalásukkal és a feljelentő részére történt kiadásukkal a rendőrség lényegében a polgári bíróság jogkörében járt el, ezáltal szintén sértve a jogbiztonságot, továbbá a panaszosoknak a tulajdonukhoz fűződő alkotmányos jogát. (A vitatott ingóságok egy részéről 2003-ban a Dunaújvárosi Városi Bíróság 4.P.20.647/2002/14., illetve 13.P.20.939/2002/14. számú ítéletei rendelkeztek.)
Nem csökkenti a rendőrség felelősségét az sem, hogy az eljárási hibákat a Dunaújvárosi Városi Ügyészség sem észrevételezte. A nyomozás megszüntetésére csak a Legfőbb Ügyészség és a Fejér Megyei Főügyészség határozatai után, másfél hónappal később, késedelmesen került sor, anélkül, hogy az iratokból a késedelem oka, indokoltsága megállapítható lett volna.
A feltárt alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelmek utólag nem orvosolhatóak, a panaszosok nem vagyoni kárigényének elbírálása - megegyezés hiányában – pedig a polgári bíróság hatáskörébe tartozik.
Az Alkotmánybíróság az állami kárfelelősség tekintetében megállapította: "Az Alkotmány 2. §-ában deklarált jogállamiságból kétségtelenül igen szigorú követelmények származnak a büntető hatalom gyakorlásának módjára, azonban a jogállamiságból közvetlenül nem vezethető le a büntetőhatalom jogszerű gyakorlása során az egyénnek okozott károkért való objektív felelősség vállalásának kötelezettsége." (401/B/1992. AB határozat, ABH 1994, 528, 530.) „A kártalanítás intézménye legáltalánosabban mégis az Alkotmány 2. § (1) bekezdésben normatív tartalommal megállapított jogállamiságra vezethető vissza. Az állam kártalanítási kötelezettségének alapja ugyanis nem az eljárási kényszerintézkedés (vagy a büntetés) jogtalansága, hanem az, hogy a jogállam nem háríthatja el a büntető hatalom gyakorlásából adódó felelősséget olyan esetben, amikor valaki formailag jogszerűen, de érdemben alaptalanul szenved joghátrányt a büntető igazságszolgáltatásban.” (41/2003.(VII.2.)AB hat.)

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 20. § (1) bekezdése alapján ajánlom a Fejér megyei rendőrfőkapitánynak, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy alárendelt szerveinél a nyomozó hatóságok vezetői biztosítsák a nyomozások elrendelésének törvényességét, jogi megalapozottságát, és összességében is a nyomozások szakszerűségét és objektivitását. Kérem, hogy ajánlásommal kapcsolatos állásfoglalásáról, intézkedéseiről az Obtv. hivatkozott rendelkezése alapján adjon tájékoztatást.
Jelentésemet tájékoztatásul megküldöm az országos rendőr-főkapitánynak és a legfőbb ügyésznek.

Budapest, 2004. április 20.

Takács Albert