OBH 1922/2003.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Nagy Tiborné 
Az eljárás megindulása
A panaszos azzal fordult a hivatalomhoz, hogy a lakása elé több mint 10 évvel ezelőtt engedéllyel épített előtetőt a jegyző le akarja bontatni. A panaszos szerint a jegyző eljárása „a beadványokat figyelmen kívül hagyó, igazságtalan, jogellenes”.
A vizsgálatot az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált, a jogállamiság részét képező jogbiztonsághoz és a tisztességes eljáráshoz való jog, valamint a tulajdonhoz való jog sérelmének gyanúja miatt indítottam, melyben a jegyzőtől kértem a keletkezett iratokat. 
Alkalmazott jogszabályok
•	1997. évi LXXVIII. törvény az épített környezet alakításáról és védelméről (Étv.)
•	1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól (Áe.)
•	1993. évi LXXVIII. törvény a lakások és helyiségek bérletére, valamint az elidegenítésükre vonatkozó egyes szabályokról (Ltv.)
•	1997. évi CLVII. törvény a társasházról (Ttv.) 
•	40/1997. (XII. 21.) KTM rendelet az építésügyi hatósági kötelezési eljárásról (Vhr.)  
•	46/1997. (XII. 29.) KTM rendelet az egyes építményekkel, építési munkákkal és építési tevékenységekkel kapcsolatos építésügyi hatósági engedélyezési eljárásokról
A megállapított tényállás
A panaszos egy többlakásos társasház egyik földszinti lakásának tulajdonosa. A ház azelőtt állami tulajdonú és IKV kezelésű épület volt. A társasházzá alakításhoz szükséges, az alapító okirat mellékletét képező felmérési tervet a Szövterv 3. Kft. 1993. II. hóban készítette. Ezen az alaprajzon a lakóház udvari homlokzatán kívüli, az udvarba benyúló és a panaszos tulajdonát képező 4-es sz. albetét lakáshoz tartozó építmény nincs feltüntetve. A 4. sz. önálló albetét alapterület-számításánál a lakáshoz ilyen előteret szintén nem tüntettek fel. A 107,05 m2 össz-alapterületbe kizárólag az udvari homlokzat síkjától az épület belseje felé terjedő eredeti lakásméret tartozik bele. A bérlők részére való elidegenítés alapjaként ez az alaprajz és területszámítás szolgált. 1993-ban a lakáshoz előépítmény nem tartozott.
Az udvar területe a társasházi tulajdonosok közös tulajdona.
A ház közös képviselője jelenleg a Józsefvárosi Vagyonkezelő Kft., amelynek képviselője 1999 novemberében jelentette be a jegyzőnek, mint építési hatóságnak, hogy a panaszos az udvarról a lakásához vezető vasszerkezetű lépcsőpihenőt beépítette, és ezt az előteret a lakásához csatolta.
A hatóság többször (december 7., december 12., február 28.) helyszíni szemlét tartott, majd fennmaradási engedély megkérésére szólította fel a panaszost. Ennek eredménytelenségét követően 2000 júniusában az előszoba lebontását rendelte el. Ezt a határozatot a panaszos megfellebbezte, a másodfokú hatóság helyben hagyta. A panaszos a határozat bírósági felülvizsgálatát kérte, azonban a tárgyaláson a szabályszerű idézés ellenére nem jelent meg, és távolmaradását nem mentette ki, majd az igazolási kérelem után kitűzött tárgyalást is elmulasztotta, ezért a Fővárosi Bíróság a pert megszüntette.
Ezt követően az elsőfokú építési hatóság figyelmeztette a panaszost, hogy a kötelezettség nem teljesítése esetén bírságot fog kiszabni, amelyet a helyszíni szemle után meg is tett.
A fellebbezést a másodfokú hatóság elutasította, a bírságot kiszabó határozatot helyben hagyta. A kötelezett a bírságot nem fizette meg, ennek ügyében többszöri levélváltás történt a hatóságokkal, lényegében azonos tartalommal. A panaszos közölte, hogy „tíz és fél éve” áll az építmény, nem bontja el és munkanélküli lévén, a bírságot sem fizeti meg. 
A hatóság válaszolt, hogy az építményt el kell bontani, a bírságot meg kell fizetni.
Ezt követően fordult a panaszos az országgyűlési biztoshoz.         
A vizsgálat megállapításai
Az ügyben szereplő „előszoba-előtér” építmény létesítése építési engedélyhez kötött. Ha a panaszosnak lenne építési engedélye, nem volna jelentősége annak, hogy mikor készült. De ilyen építési engedély sem a hatóság irattárában, sem a (korábbi állami tulajdont kezelő IKV, sem jelenlegi jogutód szerve) a közös képviseletet ellátó Józsefvárosi Vagyonkezelő Kft. nyilvántartásában nem lelhető fel, és azt a panaszos sem mutatta be. Sem a hatósági, sem a megkezdett és nem folytatott bírósági, sem az országgyűlési biztosi vizsgálathoz nem szolgáltatott bizonyítékot a panaszos az építmény szabályos (engedélyezett) voltára.
Az idő múlásának engedély hiányában van csak jelentősége. Ha a szabálytalan építmény több mint 10 éve fennállna, a hatóság a lebontására már nem intézkedhetne.
Megállapítottam, hogy a panaszos ezen állításának a ház privatizálásának a dokumentumai ellentmondanak, az alapító okirat mellékletét képező tervek még 1993-ban sem tüntették fel az előteret, és a panaszos sem nyújtott be erre nézve más bizonyítékot. Így a 2000-ben elrendelt bontásnak az idő múlása nem lehetett akadálya.
Megállapítottam, hogy a bontást elrendelő határozat jog- és szakszerű, az indokolásából világosan kitűnik, hogy kiadására miért került sor: „… az engedély nélkül felépített létesítmény anyagában, kivitelében és elhelyezkedésében az épülettől idegen, annak megjelenését rontja, a társtulajdonosok a meglétét sérelmezik, építtető az erre való kötelezés dacára a fennmaradási engedélyt nem kérte meg, az engedélyezési eljárás hivatalból történő lefolytatására okot adó körülmény nem áll fenn, a rendelkezésre álló adatok alapján a rendelkező részben foglaltak szerint határoztam.” 
Megállapítottam, hogy a jogerős és végrehajtható határozat végrehajtása érdekében kiszabott bírság, a helybenhagyó másodfokú határozat is jogszerű volt.
A levelezésben a hatóság megkísérelte a helyzetet megvilágítani, a szükséges tájékoztatást megadta.
Mindezek alapján megállapítottam, hogy a hatóság jogszerűen járt el. A panaszos állampolgári jogait a hatóság eljárásával összefüggő sérelem nem érte. Ezért vizsgálatomat lezárom, a panaszt elutasítom.        

Budapest, 2003. június 2.

Lenkovics Barnabás