OBH 1663/2003.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Tasi Katalin
A vizsgálat megindulása
Panaszos, aki jelenleg és panasza megfogalmazásakor is a Váci Börtön és Fegyházban töltötte szabadságvesztés büntetését, az országgyűlési biztoshoz írásban eljuttatott beadványában azt sérelmezte, hogy a számára korábban folyósított nyugellátás folyósítását szabadságvesztés büntetése letöltésének megkezdése óta megszüntették, így semmilyen jövedelemmel nem rendelkezik. Előadta, hogy ez a helyzet, valamint az, hogy a büntetés végrehajtási intézetben nem tudnak számára könnyű fizikai munkát biztosítani, és ez által semmiféle jövedelemre nem tud szert tenni, megnehezíti majd szabadulása után a társadalomba való visszailleszkedését. 
A panasz alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. és 17. §-ainak értelmében vizsgálatot indítottam, mert felmerült a szociális biztonsághoz való jog valamint jogállamiságból fakadó jogbiztonság – összefüggésben a tájékoztatáshoz fűződő joggal – sérelmének gyanúja. 
Érintett alkotmányos jogok 
•	1949. évi XX. törvény - A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam. (A jogállamiságból fakadó jogbiztonsághoz való jog az alapja a panaszos azon jogának, hogy ügyében az állami tisztességesen, a jogszabályi előírásokat betartva járjanak el.) 
70/B. § (1) A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a munkához, a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához.
(2) Az egyenlő munkáért mindenkinek, bármilyen megkülönböztetés nélkül, egyenlő bérhez van joga.
(3) Minden dolgozónak joga van olyan jövedelemhez, amely megfelel végzett munkája mennyiségének és minőségének.
(4) Mindenkinek joga van a pihenéshez, a szabadidőhöz és a rendszeres fizetett szabadsághoz.
70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak.
(2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.
Egyéb kapcsolódó jogszabályok
•	1993. évi III. törvény - A szociális igazgatásról és a szociális ellátásokról
(Idézett szakaszait lásd a Mellékletben)
•	168/1997. (X. 6.) kormányrendelet - A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló törvény végrehajtásáról 
(Idézett szakaszait lásd a Mellékletben)
•	1979. évi 11. törvényerejű rendelet - A büntetések és az intézkedések végrehajtásáról
•	6/1996. (VII. 12.) IM rendelet - a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól
(Idézett szakaszait lásd a Mellékletben)
•	A büntetés-végrehajtás országos parancsnokának -1-1/35/1999.(IK.Bv.Mell.6.)OP intézkedése
       A fogva tartottak nyilvántartására és egyes ügyeinek intézésére vonatkozó eljárásról
       (Idézett szakaszait lásd a Mellékletben)

A megállapított tényállás 
A panaszos beadványban szereplő fogalmak körében kisebb zavar volt, ezért első lépésként a vizsgálat azt igyekezett kideríteni, hogy a beadványban szereplő „rendszeres szociális nyugdíj” valamint a „rokkantsági nyugdíj” kifejezések alatt mit érthetett beadványt tevő. A rokkantsági nyugdíj a törvényben használt fogalommal megegyezik, ezt valószínűleg helyesen használta panaszos, a rendszeres szociális nyugdíj elnevezésű ellátási forma azonban ismeretlen a hatályos magyar jogban.
A rokkantsági nyugdíjnak a büntetés végrehajtási intézetben fogva tartott részére történő folyósításáról, a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló törvény végrehajtására kiadott 168/1997. (X. 6.) kormányrendelet 73.§ (1) és (2) bekezdései rendelkeznek, melyek értelmében az elítélt több folyósítási forma közül választhat, rokkantsági nyugdíjától a fogva tartás ideje alatt sem esik el. 
A szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 37/B. § (1) bekezdése a) pont ab) alpontja értelmében annak a személynek, aki szabadságvesztés büntetését tölti, a korábban megállapított rendszeres szociális segéllyel történő ellátását meg kell szüntetni. A szociális segély tehát olyan juttatás, amelynek folyósítására a juttatásban részesülő lakhelye szerint illetékes önkormányzat kötelezett, de ez a folyósítási kötelezettség (azaz az önkormányzat gondoskodási kötelezettsége) törvényben meghatározott feltételek fennállása esetén áll csak fenn, és bizonyos feltételek bekövetkeztében a kötelezettség megszűnik. Ilyen feltételt szabályoz a fent említett törvényi rendelkezés is.
Valószínűsíthetővé vált tehát, hogy amennyiben panaszos rendszeres szociális segélyben részesült korábban, jogszabályt nem sértő módon szüntették meg annak folyósítását. Amennyiben viszont rokkantsági nyugdíjban részesült, annak azon okra hivatkozással való megszüntetése, hogy őt személyi szabadságot korlátozó büntetés hatálya alá helyezték, vélhetően törvénysértés lenne. A legszembetűnőbb azonban a vizsgálat ezen szakaszában a panaszos jogszabályokban való tájékozatlansága volt, ami felvetette a büntetés végrehajtási intézetbe történő befogadása-kori tájékoztatásra vonatkozó szabályok és azok betartásának vizsgálatát. 

A vizsgálat megállapításai
1. A jogbiztonsághoz és a tájékoztatáshoz fűződő joggal kapcsolatban
Első lépésként a panaszost fogva tartó Váci Fegyház és Börtön házirendjét vizsgáltuk, amely során megállapítottam, hogy az, a korábban folyósított nyugdíjra vonatkozó tájékoztatást nem tartalmaz. A büntetés végrehajtás rendjére vonatkozó egyes jogszabályok ismeretében azonban kijelenthető, hogy kifejezetten erre irányuló tájékoztatási kötelezettsége a büntetés végrehajtási intézetnek nincs, azaz a házirendnek nem kötelező tatalmi eleme a nyugellátásra vonatkozó szabályok ismertetése. Vizsgálatomba egy véletlenszerűen választott másik büntetés végrehajtási intézet (a Balassagyarmati Fegyház és Börtön 2000. évi) házirendjét is bevontam, és megállapítom, hogy az – bár nagyon szűkszavúan – tartalmaz tájékoztatást a befogadáskor teendő nyugdíjjal kapcsolatos nyilatkozatot illetően. 
Törvény és egyéb jogszabály tehát nem írja elő a házirend kötelező tartalmi elemeként a tájékoztatást, azonban a nyilatkozat kétszeres nyilvántartásba vételéről – és így közvetve a nyilatkozattételről – rendelkezik a büntetés-végrehajtás országos parancsnokának a fogva tartottak nyilvántartására és egyes ügyeinek intézésére vonatkozó eljárásról szóló 1-1/35/1999.(IK.Bv.Mell.6.)OP számú intézkedése.
Második lépésként a Váci Fegyház és Börtön nyilvántartásából kísérelte meg a vizsgálat beszerezni az előírt nyilatkozat másolati példányát, de megkeresésre azt nem, csupán egy olyan tartalmú felvilágosítás érkezett, mely szerint panaszos nyugdíját saját kérésére a nyugdíjfolyósító Igazgatóság élettársának utalja. Tudomásunkra hozták azt is, hogy fogva tartott eredetileg a Szegedi Börtön és Fegyházba vonult be büntetését letölteni, ezért ott kíséreltük meg a nyilatkozat másolati példányát beszerezni. Az ott kapott tájékoztatás értelmében az összes, az elítéltre vonatkozó iratot, dokumentációt átszállításkor az újonnan kijelölt büntetés végrehajtási intézetbe küldték, náluk tehát nincs a nyilatkozat nyilvántartva. 
Ezt követően ismételten a Váci Fegyház és Börtöntől kértük a már említett nyilatkozat másolati példányának megküldését, amit azonban nem tudtak megküldeni, csupán a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság egy tájékoztató jellegű levelének másolatát, mely szerint a panaszos részére semmilyen ellátást nem folyósítanak. Ismételt megkeresésemre a Váci Fegyház és Börtön elismerte, hogy nyugdíjfolyósítással kapcsolatos kérelem nem található panaszos igazgatási anyagában.
A fentieket összegezve megállapítom, hogy a rendelkezésemre bocsátott iratokból nem tisztázható, hogy a fogva tartott befogadásakor tett-e nyugdíja tárgyában nyilatkozatot vagy sem, tehát hogy a büntetés végrehajtási intézet eleget tett-e a jogszabályban előírt kötelezettségének. Amennyiben a nyilatkozattétel meg is történt, az arról szóló dokumentum jelenleg nem található meg, ezért megállapítom, hogy a valószínűsíthetően hanyag iratkezeléssel és nyilvántartással a Váci Börtön és Fegyház illetékes szerve alkotmányos visszásságot okozott, veszélyeztetve ezzel a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonsághoz való jogot. 

2. A szociális biztonsághoz fűződő joggal kapcsolatban
Panaszos nevelő tisztje írásban hozta tudomásunkra, hogy panaszos nyugdíját saját kérésére élettársa számára folyósítják. Bár az erről szóló nyilatkozat nincs meg, valamint a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság sem tud erről felvilágosítást adni – hiszen a kérelmet követően nem a kérelmező, hanem az általa megjelölt személy nevére folyósítanak – valószínűsíthető, hogy a társadalombiztosítási és nyugellátások folyósítására vonatkozó szabályoknak megfelelően történik a folyósítás. Panaszos beadványát követően, a vizsgálat megindulásakor az Országgyűlési Biztos Hivatala tájékoztatta beadványt-tevőt a nyugdíj fogva tartás ideje alatti folyósításainak szabályairól, aki e tájékoztatásra nem reagált, azt tudomásul vette, újabb kérdéssel nem fordult a Hivatalhoz. 
„Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a szociális biztonsághoz való jog tartalma, az állami kötelezettségvállalásban megnyilvánuló „ellátáshoz való jogot” jelenti. Az állam eleget tesz alkotmányi kötelezettségének, ha a szociális ellátás biztosítására megszervezi és működteti a társadalombiztosítás és a szociális támogatás egyéb rendszereit. […] Az Alkotmánybíróság értelmezésében nem a szociális biztonsághoz való jog az alanyi jog, hanem „a megélhetéshez szükséges ellátáshoz való jog”; alkotmányos mércéje a „70/E. §. Szerint megkövetelhető minimális szint” (731/B/1995. AB határozat)”.
„Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint az alkotmányi feladatok és a szociális jogok megvalósítása eszközei és mértéke tekintetében a jogalkotó viszonylag nagy szabadságot élvez.” (28/1994. (V. 20.) AB határozat) „Az ellátási minimum alkotmányos követelményét (mércéjét) az Alkotmánybíróság megerősítette, amikor kimondta, hogy „az Alkotmány 70/E. §-ában meghatározott szociális biztonsághoz való jog a szociális ellátások összessége által nyújtandó olyan megélhetési minimum állami biztosítását tartalmazza, amely elengedhetetlen az emberi méltósághoz való jog megvalósításához.” (32/1998. (VI.25.) AB határozat) .
Az ellátáshoz való jog, tehát mint a megélhetéshez szükséges ellátás, azaz mint az ellátás alkotmányos minimuma kapott alapjogi elismerést, mintegy alkotmányos követelményeként az emberi méltósághoz való jognak. Az Alkotmány 70/E. §-ából az Alkotmánybíróság álláspontja szerint is közvetlenül csak az állampolgároknak a megélhetésükhöz szükséges ellátására nézve vezethető le állami kötelezettség. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint is a jogalkotónak a szabályozás kialakítása tekintetében nagy szabadsága van. Ebbe a szabadságba pedig illeszkedik azon jogalkotói elhatározás – és ennek törvényi szintre való emelése – hogy a szabadságvesztés büntetését töltő, azaz társadalomra veszélyes cselekményéért felelősségét lerovó állampolgártól megvonja az addig a számára szociális alapon juttatott, alapszintű megélhetéséhez szükséges segélyt. Amikor az elítélt a személyi szabadságát elveszti és létfenntartásáról maga nem tud gondoskodni, jogosulttá válik az elhelyezésre, az élelmezésre, a ruházatra és az egészségügyi ellátásra, amelyet a büntetés-végrehajtás biztosít számára. A büntetés végrehajtási intézetben az állam köteles gondoskodni a fogva tartottak emberhez méltó életkörülményeiről, és ezt meg is teszi.
A szociális biztonsághoz fűződő jog sérelmével kapcsolatos panasszal kapcsolatban megállapítom, hogy a kifogásolt, a rendszeres szociális segély folyósításának szabadságvesztés büntetés töltése esetén való megszüntetésére vonatkozó szabályozás az alkotmány szellemiségének megfelelő, annak értékeit tiszteletben tartja, tehát ezzel kapcsolatban nem áll fenn alkotmányos visszásság. 

3. A munkához való joggal kapcsolatban
	„A munka és a munka szabad megválasztásához való jognak, mint második generációs ún. gazdasági és szociális jognak a garanciái nem elsősorban az állami cselekvés korlátozására épített politikai és jogi természetű garanciák, hanem érvényesüléséhez politikai és társadalmi garanciákra van szükség: háttérben megfelelő gazdaság- és foglalkoztatáspolitikában, a munkahelyek teremtésében megnyilvánuló aktív állami cselekvésrendszer áll. Az államnak kötelessége e jog gyakorlásához szükséges feltételrendszer létrehozása, ennek konkrét meghatározása során azonban bár nem korlátlan, de nagyfokú szabadsággal rendelkezik. Az Alkotmány 70/B. § (1) bekezdése nem garantálja azt, hogy az állam mindenkinek köteles munkát biztosítani […].”
A büntetések és az intézkedések végrehajtásáról szóló törvényerejű rendelet indoklása úgy fogalmaz, hogy „az elítélés, illetve a szabadságvesztés végrehajtása folytán az elítélt állampolgári kötelezettségeiben és jogaiban változás áll be, a büntetés végrehajtása következtében pedig sajátos jellegű kötelezettségek és jogok keletkeznek. A szabadságvesztés alapvető tartalmi eleme az, hogy az elítélt a személyi szabadságát elveszti. Egyébként azonban az állampolgári kötelezettségeit és jogait a büntetés végrehajtása csak annyiban érinti, amennyiben erről az ítélet vagy jogszabály rendelkezik, illetőleg amennyiben ezek érvényesülése ellentétes lenne a büntetés céljával.” A személyi szabadság részleges elvesztése a munkához való jog tekintetében is módosulást hoz. Ugyanúgy fennáll az államnak a munkahelyek létrehozására és a foglalkoztatás elősegítésére vonatkozó kötelezettsége az állampolgárral szemben, mint amikor nem áll szabadságkorlátozó vagy azt elvonó büntetés hatálya alatt, de ez a kötelezettség ebben az esetben sem jelenti a munka biztosításának kötelezettségét. A jogalkotó is tudatában van annak, hogy az elítélt nevelésének egyik legfontosabb eszköze a termelőmunkával foglalkoztatás. Éppen ezért biztosítja jogszabályban az elítéltek számára is a munkavégzéshez való jogot. Ez a törvényi rendelkezés azonban ugyanúgy nem jelenti a munka tényleges végzése lehetőségének garantálását, mint ahogyan az Alkotmány 70/B. §-a sem.
	Kezdeményezés
Felhívom a Váci Börtön és Fegyház igazgatóját, hogy saját hatáskörében intézkedjen a befogadáskor tett, a fogva tartás ideje alatt folyósítandó nyugellátással kapcsolatos nyilatkozatok jogszabályban előírt nyilvántartásából, valamint hogy kellőképpen tájékoztassa a fogva tartottakat a folyósításra vonatkozó 
jogszabályi rendelkezések tartalmáról, az ezzel kapcsolatos eljárásról. Továbbá felkérem, hogy a jövőben fokozottan figyelje a nyilatkozatok megtételének és nyilvántartásának módját és gyakorlatát. 
Szíves figyelmébe ajánlom a Házirend ez irányú kiegészítésének lehetőségét is, a fogva tartottak teljes körű, bizonyítható felvilágosításának lehetőségeként.
Felkérem a Váci Börtön és Fegyház igazgatóját, – hivatkozással az Obtv. 21. § (2) bekezdésében foglaltakra - hogy az ajánlásom tárgyában megtett intézkedésekről a kezdeményezés kézhez vételét követő harminc napon belül tájékoztatni szíveskedjen.

Budapest. 2003. július 31.
Lenkovics Barnabás
Melléklet
Az OBH 1663/2003-as számú ügyhöz

Alkalmazott jogszabályi rendelkezések:
•	1993. évi III. törvény - A szociális igazgatásról és a szociális ellátásokról
       37/B. § (1) Nem állapítható meg rendszeres szociális segély, illetőleg a megállapított ellátást meg kell szüntetni annak
a) a személynek, aki […]
ab) előzetes letartóztatásban van, elzárás büntetését, illetve szabadságvesztés büntetését tölti;

•	168/1997. (X. 6.) Kormányrendelet  - A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló törvény végrehajtásáról 
73. § (1) Arra az időre, amely alatt a jogosult - beleszámítva az őrizetbe vétel idejét is - harminc napot meghaladóan előzetes letartóztatásban van, szabadságvesztését tölti, nyugellátását, baleseti rokkantsági nyugdíjat, hozzátartozói baleseti és hozzátartozói nyugellátását szüneteltetni kell, illetőleg, ha kéri azt az általa - visszavonásig érvényes - szabályszerű meghatalmazással ellátott személy kezéhez vagy a büntetés-végrehajtási intézethez kell részére folyósítani.
(2) A szüneteltetett nyugellátást, baleseti rokkantsági nyugdíjat, hozzátartozói, baleseti hozzátartozói nyugellátást a büntetőeljárás befejezése, illetőleg a szabadságvesztés letöltése után egy éven belül előterjesztett kérelemre a jogosult részére egy összegben ki kell utalni.

•	6/1996. (VII. 12.) IM rendelet - a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól
19. § (1) A nyugellátásban vagy baleseti nyugellátásban részesülő elítéltet a befogadáskor írásban nyilatkoztatni kell, hogy a folyósítást az intézetbe vagy az általa meghatalmazott személy részére kéri.
32. § Az intézetben a fogva tartás törvényes végrehajtásához szükséges rendet kell fenntartani. A rend kialakítása és fenntartása a bv. szervezet feladata.
34. § (1) Az elítéltet meg illető jogok gyakorlásának és a kötelességek teljesítésének rendjét házirendben kell szabályozni.
(2) A házirend tartalmazza:
a) az elítéltek napirendjét;
b) az elítéltek intézeten belüli foglalkoztatására, mozgására, tartózkodására és a munkavégzés rendjére vonatkozó szabályokat;
c) a panaszok, kérelmek, bejelentések, illetve egyéb jogorvoslatok előterjesztésének a rendjét;
d) az elítélt viselkedési szabályait;
e) a látogatók fogadásának, valamint az intézet elhagyásának a szabályait;
f) a szükségleti cikkek vásárlásának idejét, módját;
g) az elítélt által küldött, vagy a részére érkezett levelek, csomagok kezelésére vonatkozó szabályokat;
h) az elítéltek tartózkodására és foglalkoztatására szolgáló helyiségek használatának rendjét;
i) az egyházi szertartások, a karitatív és a missziós rendezvények időrendjét;
j) a távbeszélő készülék használatának rendjét és feltételeit;
k) az elítéltnél tartható tárgyak fajtánként meghatározott mennyiségét [21. § (1) bek.];
l) a körleten betartandó balesetvédelmi és tűzvédelmi előírásokat;
m) a dohányzással kapcsolatos rendelkezéseket.

•	1979. évi 11. törvényerejű rendelet - A büntetések és az intézkedések végrehajtásáról
36. § (1) Az elítélt jogosult
d) társadalmilag hasznos munka végzésére, a munka mennyiségének és minőségének megfelelő jövedelemre, munkavédelemre;

•	A büntetés-végrehajtás országos parancsnokának 1-1/35/1999.(IK.Bv.Mell.6.)OP intézkedése 
       a  fogva tartottak nyilvántartására és egyes ügyeinek intézésére vonatkozó eljárásról

63. (a 6/1996.(VII.12.) IM rendelet 19. §-hoz) Az elítélt nyilatkozatának egy példányát a nyilvántartó csoport hivatalból továbbítja a Nyugdíjfolyósító Igazgatóságnak. Az elítélt nyilatkozatát a nyilvántartó csoport a nyilvántartásban rögzíti, majd másodpéldányát átadja a gazdasági osztálynak.