OBH 5061/2002.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Bódis Cecília
Az eljárás megindítása 
A hajléktalan panaszos beadványában azt sérelmezte, hogy a Szerencsi Idősek Otthona intézményi jogviszonyát nem jogszerűen szüntette meg. 
Figyelemmel arra, hogy az ügyben felmerült a tisztességes eljáráshoz való alkotmányos jog, valamint a panaszos szociális biztonsághoz főződő joga sérelmének a gyanúja, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdésében foglalt felhatalmazás alapján vizsgálatot indítottam. 
A vizsgálat indításával egyidejűleg, az Obtv. 18. § (2) bekezdésére hivatkozva megkerestem Szikszó város polgármesterét, hogy tájékoztasson a panasz hátteréről és küldje meg számomra az ügyben keletkezett valamennyi iratot.
A megállapított tényállás
A korábban szikszói lakos panaszost soron kívül utalták be a Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Önkormányzat szerencsi Idősek Otthonába, férőhelyét 2002. július 10-én foglalta el.
Az intézményvezető a panaszost szeptember 4-én felszólította, hogy szabadságát megszakítva haladéktalanul keresse fel az intézményt, valamint értesítette, hogy kezdeményezni kívánja az intézményi jogviszony megszüntetését.
Az intézmény vezetője a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény (a továbbiakban Sztv.) 101. § (2), (4) bekezdései alapján 2002. szeptember 17-én kelt levelében kérte Szikszó áros polgármesteri hivatalától, mint beutaló szervtől a panaszos intézményi jogviszonya megszüntetésének engedélyezését, arra tekintettel, hogy a panaszos a házirendet többször és súlyosan megsértette, a térítési díj fizetési kötelezettségének nem tett eleget és több ízben engedély nélkül távozott és maradt távol az intézményből.
Szikszó Város polgármestere 2002. október 14-én kelt határozatával, 2002. október 31. napjától az intézményi jogviszonyt megszüntette. A határozat tartalmazta a 8 napon belüli fellebbezési lehetőségről szóló tájékoztatást.
A panaszos a határozat ellen nem élt jogorvoslattal, így az 2002. november 2-án jogerőssé vált. Ezt követően 2002. november 28-án kelt levelével a panaszos a fellebbezési határidő elmulasztása miatt igazolási kérelmet, az intézményi jogviszony megszüntetése ellen pedig fellebbezést terjesztett elő. Kérelmében előadta, hogy a már megírt fellebbezést azért nem tudta benyújtani, mert az intézmény egyik munkatársa arról tájékoztatta, hogy „már úgyis késő van”. 
2003. február 10-én kelt határozatával a polgármester az igazolási kérelmet elutasította, amely ellen a panaszos február 13-án fellebbezéssel élt.
Szikszó Város Önkormányzatának Képviselő testülete 2003. május 13-én kelt határozatával az igazolási kérelmet elutasító határozatát helybenhagyta, egyben az intézményi jogviszony megszüntetése elleni fellebbezést elutasította.
Az érintett alkotmányos jogok 
•	A Magyar Köztársaság Alkotmányának 
2. § (1) bekezdésének értelmében a Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam;
70/E. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; 
Az ügy jogszabályi háttere 
•	1993. évi III. törvény a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról
101. § (1) Az állami fenntartású intézményi jogviszony megszüntetését a jogosult, illetve törvényes képviselője kezdeményezheti. A jogosult, illetve törvényes képviselője kezdeményezése alapján az intézményvezető az intézményi jogviszonyt megszünteti. Ilyen esetben a jogviszony a felek megegyezése szerinti időpontban, ennek hiányában a megállapodásban foglaltak szerint szűnik meg.
(2) Az intézményvezető az intézményi jogviszonyt megszünteti, ha a jogosult
a) másik intézménybe történő elhelyezése indokolt,
b) a házirendet súlyosan megsérti,
c) intézményi elhelyezése nem indokolt.
(3) Az intézmény vezetője az ellátás megszüntetéséről, valamint a megszüntetés ellen tehető panaszról írásban értesíti a jogosultat, illetve törvényes képviselőjét. Ha a megszüntetéssel a jogosult, illetve törvényes képviselője nem ért egyet, az értesítés kézhezvételétől számított nyolc napon belül az intézmény fenntartójához fordulhat. Ilyen esetben az ellátást változatlan feltételek mellett mindaddig biztosítani kell, amíg a fenntartó, illetve a bíróság jogerős és végrehajtható határozatot nem hoz.
(4) Ha az intézményi jogviszonyt beutaló határozat alapozza meg, a jogviszony megszüntetésére az (1)-(2) bekezdésben foglaltakat értelemszerűen alkalmazni kell, azonban a jogviszonyt a beutaló szerv határozata szünteti meg.
103. § Az intézményi jogviszony megszűnése esetén az intézmény vezetője értesíti a jogosultat, illetve törvényes képviselőjét
a) a személyes használati tárgyak és a megőrzésre átvett értékek, vagyontárgyak elvitelének határidejéről, rendjéről és feltételeiről;
b) az esedékes, illetve hátralékos térítési díj befizetési kötelezettségéről;
c) az intézménnyel, illetve a jogosulttal szembeni követelésről, kárigényről, azok esetleges előterjesztési és rendezési módjáról.
68. § (1) Az idősek otthonában elsősorban azoknak a nyugdíjkorhatárt betöltött személyeknek (a továbbiakban: időskorúak) ápolását, gondozását végzik, akiknek egészségi állapota rendszeres gyógyintézeti kezelést nem igényel.
(2) Az idősek otthonába az a 18. életévét betöltött személy is felvehető, aki betegsége miatt nem tud önmagáról gondoskodni.
(3) Ha az (1) és (2) bekezdésben említett személy pszichiátriai vagy szenvedélybetegségben szenved, ellátásáról más intézmény keretében kell elkülönítetten gondoskodni.
•	1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól 
•	1/2000. (I. 7.) SzCsM rendelet a személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmények szakmai feladatairól és működésük feltételeiről
A vizsgálat megállapításai
Jelentésem megállapításai elsősorban Szikszó Város Önkormányzatának Polgármesteri Hivatala, az intézmény, a panaszos, továbbá a Menhely Alapítvány által rendelkezésemre bocsátott dokumentumokon alapulnak. 
Az intézmény mentálhigiénés munkatársa véleményében leírta, hogy a panaszossal többször elbeszélgetett azt követően is, hogy az otthon érdekképviseleti fóruma elmarasztalta italozó életmódja miatt. Egy ízben a rendőrséggel kerestették a panaszost, mert hetekig nem tudtak hollétéről, ő azonban többszöri ígérete ellenére sem változtatott magatartásán. Így a panaszos állításait, mely szerint ellenséges hangulat alakult volna ki vele szemben, illetve, hogy nem közölték, mi a probléma vele kapcsolatban, nem látom igazoltnak.
Előre kívánom bocsátani, hogy sem felhatalmazásom, sem eszközeim nincsenek arra, hogy – a panaszos kérésének megfelelően – a megszüntetett intézményi jogviszony visszaállítása érdekében külön intézkedjek, csupán azt vizsgálhatom, hogy az intézmény, illetve a döntéshozó a jogszabályokat betartva járt-e el annak megszüntetéskor.
A megszüntető határozat elleni fellebbezés körülményeit sajnálatosnak tartom, de a rendelkezésemre álló iratok alapján csak azt állapíthatom meg, hogy a számára nyitva álló időn belül a panaszos - annak ellenére, hogy tudomása volt a határidő lejártának pontos időpontjáról - nem élt a jogorvoslat lehetőségével. Annak ténye, hogy a panaszos kapott-e tájékoztatást arról, hogy intézményi ellátásra a fellebbezés elbírálásáig jogosult, az iratokból nem állapítható meg, ezt tisztázó bizonyítási eljárást pedig az országgyűlési biztos nem folytathat.
Az Sztv. 101. § (2) bekezdése b) pontja szerint az intézményvezető az intézményi jogviszonyt csak akkor szüntetheti meg, ha a jogosult a házirendet súlyosan megsérti. A panaszos azzal érvelt, hogy éppen a tél beálltakor került utcára, az intézményvezető pedig meg sem kísérelt más elhelyezést találni számára, így nem vette fel a kapcsolatot a Menhely Alapítvány munkatársával sem.
Nyomatékosan rögzítve azt, hogy egy intézmény házirendjének betartása és betartatása különleges fontosságú egy viszonylagosan zárt közösség élete zavartalanságának biztosítása érdekében, a vezető magatartását - tekintettel az intézményi jogviszonynak közvetlenül a tél beállta előtti időpontban történő megszüntetésére - mégis aggályosnak tartom.
Igaz ez annak ismeretében is, hogy az intézménynek nincs jogszabályban előírt kötelezettsége arra nézve, hogy egy ellátott jogviszonyának megszüntetése esetén, annak más intézményben történő elhelyezéséről gondoskodjon vagy, - ahogy azt a rendelkezésemre álló dokumentumokból megállapítottam - hogy az intézményvezető többször megkísérelte a panaszost rávenni a magatartási szabályok, a házirend betartására, italozó életmódján való változtatásra, figyelmeztetve a panaszost az intézménybe való beilleszkedés fontosságára is.
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a szociális biztonsághoz való jog azon alkotmányos jogok közé tartozik, melyek nem teremtenek alanyi jogosultságot az ellátásra, csupán az államot terheli egy minimális ellátási szint nyújtásának kötelezettsége. Ennek okán, más ügykörben, de hasonló probléma kapcsán a téli időszakban végrehajtandó kilakoltatások ellen is felléptem.
Ismert, hogy a 2000. év decemberében végrehajtott, illetve várható kilakoltatásokkal, valamint az azokat kísérő rendőri intézkedésekkel kapcsolatosan a médiában megjelent különböző híradásokra reagálva az állampolgári jogok országgyűlési biztosa és a nemzeti és etnikai kisebbségi jogok országgyűlési biztosa "Ombudsmanok a kilakoltatásról" címmel közös nyilatkozatot adott ki. Az egyedi ügyektől függetlenül került megállapításra, hogy a télen végrehajtott kilakoltatás az állampolgárok életét közvetlenül veszélyeztetheti, ezért az ilyen esetben végrehajtott kilakoltatás ellentétes az Alkotmánybíróság határozataiban foglaltakkal. Indokoltnak tartottuk ezért a téli időszakra a kilakoltatások felfüggesztését, és egyidejűleg olyan megoldások felkutatását, melyek a tulajdonosi, bérbeadói jogok hatékony védelmével együtt biztosítják a hajléktalanság veszélyének kitett állampolgárok alapvető jogainak védelmét is.
A közleményhez és ezzel a téli kilakoltatási moratóriumhoz más szervezetek – közöttük a leginkább érintett önkormányzatok – is csatlakoztak.
Az Alkotmánybíróság az állampolgári jogok országgyűlési biztosának, valamint a nemzeti és etnikai kisebbségi jogok országgyűlési biztosának közösen előterjesztett, az Alkotmány értelmezésére és mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására irányuló indítványai tárgyában hozott határozatában [42/2000. (XI. 8.) AB határozat] megállapította, hogy az Alkotmány 70/E. § (1) bekezdése szerinti szociális biztonsághoz való jog a szociális ellátások összessége által nyújtandó megélhetési minimum állami biztosítását tartalmazza. A megélhetési minimum garantálásából konkrétan meghatározott részjogok - így a "lakhatáshoz való jog" -, mint alkotmányos alapjogok nem vezethetők le. E tekintetben az állam kötelezettsége és ebből következően a felelőssége nem állapítható meg.
Az Alkotmány 70/E. § (2) bekezdése alapján az állam a polgárok megélhetéshez szükséges ellátásra való jogának realizálása érdekében társadalombiztosítási és szociális intézményi rendszert köteles létrehozni, fenntartani és működtetni. A megélhetési minimumot biztosító szociális ellátások rendszerének kialakításakor alapvető alkotmányi követelmény az emberi élet és méltóság védelme. Ennek megfelelően az állam köteles az emberi lét alapvető feltételeiről - így hajléktalanság esetén az emberi életet közvetlenül fenyegető veszélyhelyzet elhárításához szállásról - gondoskodni. Az Alkotmánybíróság a "lakhatáshoz való jog" biztosítása tekintetében a mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenesség megállapítására irányuló indítványt elutasította.
Mindezek alapján megállapítottam, hogy az intézmény, illetve a polgármesteri hivatal - egyebekben jogszerű - intézkedéseik időzítésével a panaszos általam vizsgált alkotmányos jogai sérelmének a közvetlen veszélyét idézték elő. A feltárt visszásság jövőbeli elkerülése érdekében az Obtv. 20. § (1) és 21. § (1) bekezdései alapján felhívom az érintettek figyelmét, hogy a jövőben fordítsanak különös figyelmet arra, hogy a téli hónapokban, illetve közvetlenül azt megelőzően az esetlegesen szükségessé is váló intézményi jogviszony megszüntetésekor egy hajléktalan ellátott ne kerüljön ki az intézményi ellátás köréből.

Budapest, 2003. június 12.

Lenkovics Barnabás