OBH 3747/2002.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Kiss László
Az eljárás megindulása:
	A panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert a Debreceni Rendőrkapitányság egy megalapozatlan feljelentés alapján, bűncselekmény alapos gyanúja nélkül nyomozást rendelt el ellene és ezzel véleménye szerint megsértette a jóhírnévhez fűződő alkotmányos jogait. A panasz alapján  az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. (Obtv.) 16. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el.
Érintett alkotmányos jog: 
•	A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § (1) bek.) 
•	Jóhírnévhez való jog (Alk. 59. § (1) bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
•	1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
12. § (1) Büntetőeljárást csak az e törvényben meghatározott feltételek alapján, bűncselekmény alapos gyanúja esetén és csak az ellen lehet indítani, akit bűncselekmény alapos gyanúja terhel.
35. § (1) A büntető ügyben a hatóság tagjaként nem járhat el:
a) aki az ügyben mint terhelt vagy védő, továbbá mint sértett, feljelentő vagy mint ezek képviselője vesz vagy vett részt, valamint a felsoroltak hozzátartozója;
b) aki az ügyben mint tanú vagy szakértő vesz vagy vett részt;
c) akitől az ügy elfogulatlan megítélése egyéb okból nem várható.
(4) Nem járhat el az ügyben - az országos hatáskörű szervek kivételével - az a hatóság, amelynek vezetőjével szemben az (1) bekezdés a) pontjában szabályozott kizárási ok áll fenn.
52. § (2) A védő a nyomozási cselekményeknél akkor lehet jelen, ha ezt a törvény megengedi. A bírósági eljárásban - ha e törvény másként nem rendelkezik - az eljárási cselekményeknél akkor is jelen lehet, ha jelenléte nem kötelező.
133. § (1) A gyanúsított és a tanú kihallgatásánál, illetőleg a szakértő meghallgatásánál a hatóság azt végző tagján és a jegyzőkönyvvezetőn kívül csak az lehet jelen, akinek jelenlétét e törvény megengedi.
•	1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről

Közokirat-hamisítás
274. § (1) Aki
a) hamis közokiratot készít vagy közokirat tartalmát meghamisítja,
b) hamis vagy hamisított, illetőleg más nevére szóló valódi közokiratot felhasznál,
c) közreműködik abban, hogy jog vagy kötelezettség létezésére, megváltozására vagy megszűnésére vonatkozó valótlan adatot, tényt vagy nyilatkozatot foglaljanak közokiratba, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.

Hamis vád
233. § (1) Aki
a) a hatóság előtt mást bűncselekmény elkövetésével hamisan vádol,
b) más ellen bűncselekményre vonatkozó koholt bizonyítékot hoz a hatóság tudomására,
bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés öt évig terjedő szabadságvesztés, ha a hamis vád alapján büntetőeljárás indul.
(3) Ha a hamis vád alapján a vádlottat elítélik, a büntetés két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés.
•	1992. évi LXVI. törvény a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról, egységes szerkezetben a végrehajtásáról szóló 146/1993. (X. 26.) Korm. rendelettel
Tv. 26. § (1) A Magyar Köztársaság területén élő, e törvény hatálya alá tartozó polgár [4. § (1) bekezdés] köteles beköltözés vagy kiköltözés után három munkanapon belül lakóhelyének, illetve tartózkodási helyének címét a települési önkormányzat jegyzőjének nyilvántartásba vétel céljából bejelenteni (a továbbiakban együtt: lakcímbejelentés).
(4) A lakcímbejelentés ténye önmagában a lakás használatához fűződő, valamint egyéb vagyoni jogot nem keletkeztet és nem szüntet meg.
Vhr. 34. § (3) Ha a jegyző a bejelentkezés elfogadása után állapítja meg, hogy a bejelentett lakcím nem valós, a lakcímet a nyilvántartásban "fiktív" jelzéssel szerepelteti mindaddig, amíg a polgár valós lakcímét be nem jelenti.
Vhr. 35. § (3) Ha a polgár igazolja, hogy a lakásába bejelentkezett személy ténylegesen nem lakik ott, a jegyző a 34. § (3) bekezdés szerint jár el. Nem szerepeltethető "fiktív" jelzéssel a lakcím, ha a jegyző eljárása során megállapítja, hogy az érintett - a lakás végleges elhagyásának szándéka nélkül - átmenetileg nem tartózkodik a lakásban.
Megállapított tényállás:
A panaszostól és a Debreceni Rendőrkapitányságtól beszerzett iratok alapján a következőket állapítottam meg:
A panaszos és volt férje, B.G. között 1999. október 1-én megszakadt a házassági életközösség, amikor B.G. elköltözött közös lakásukból. Házasságukat a Debreceni Városi Bíróság jogerősen felbontotta. 1999. október 27-én a házassági vagyonközösség megszüntetéséről ügyvéd által írásba foglalt és ellenjegyzett okiratban megegyeztek, ennek alapján B.G. lemondott az 1/2 arányban a tulajdonát képező lakás tulajdonjogáról. A panaszos a tulajdonjog változást a földhivatalban bejegyeztette, így 1999. október 29-től az általa és kiskorú gyermeke által lakott lakás egyedüli tulajdonosa lett.
B.G. állandó bejelentett lakcíméről nem jelentkezett ki, annak ellenére, hogy korábbi közös lakásukba nem tért vissza. 1999. december 1-én szociális támogatott bérlakásra igénybejelentést tett.
A panaszos 2001. november 6-án kérte, hogy volt férje lakcímét a Debreceni Polgármesteri Hivatal nyilvánítsa fiktívvé, mivel a korábbi közös lakásukból több, mint két és fél évvel korábban, véglegesen elköltözött. A Polgármesteri Hivatal Hatósági Főosztálya 2001. december 5-én kelt, 180808/2001. számú levelében értesítette, hogy a benyújtott okiratok alapján B.G. lakcímét fiktívvé nyilvánította.  A panaszos ezt követően 2002. március 3-án eladta a lakását.
B.G. időközben megtámadta a házassági vagyonközösséget megszüntető egyezséget, arra hivatkozva, hogy a vagyonmegosztás nem volt értékarányos és nem készült vagyonleltár. A Debreceni Városi Bíróság 2002. április 24-én tárgyalást tartott, ennek alapján a május 2-án kelt 24.P.21.728/2000/37. számú ítéletében megállapította, hogy a vagyonmegosztási szerződés érvényes volt, a felperes keresetét (minimális értékű ingóság kivételével) elutasította.
B.G. - később feljelentésébe foglalt nyilatkozata szerint - április 24-én, a bírósági tárgyaláson szerzett tudomást arról, hogy volt felesége értékesítette korábbi lakásukat, majd ezután tudta meg azt is, hogy állandó lakóhelyeként bejelentett címét fiktívvé nyilvánították.  A polgármesteri hivatal jegyzője B.G. kérelmére a korábban hozott határozatát visszavonta és lakcímét 2002. május 8-án visszaállította. A panaszos fellebbezésére a Hajdú-Bihar Megyei Közigazgatási Hivatal a jegyző határozatát megsemmisítette és az I. fokú hatóságot új eljárásra kötelezte, tekintettel arra, hogy az I. fokú hatóság nem tisztázta kellő alapossággal a fiktívvé nyilvánítás alapjául szolgáló tényállást.
B.G. 2002. június 7-én feljelentette a panaszost a  Debreceni Rendőrkapitányságon a lakcímének fiktívvé nyilvánítása miatt. A feljelentésben törvényi tényállást nem jelölt meg, csak körülírta volt felesége bűncselekményként értékelhető magatartását a következők szerint: "Megítélésem szerint bűncselekményt követ el, aki közreműködik abban, hogy egy hatóság ügykörében eljárva jogsértő határozatot hozzon." A feljelentésben előadta, hogy volt felesége a fiktívvé nyilvánítás kérelmezésekor elhallgatta, hogy a korábbi lakásuk tulajdonjogára is kiterjedően vagyonmegosztási perben álltak. B.G. ugyanakkor nem említette, hogy a bíróság egy hónappal korábbi ítéletében a vagyonmegosztási szerződés megtámadását minden jogcímen alaptalannak találta. Tanúvallomása szerint legalább két éve nem járt a kérdéses lakásban, mivel volt felesége más zárat szereltetett fel, amelyhez B.G. nem kapott kulcsot.
A Debreceni Rendőrkapitányság 2002. június 11-én, 3957/2002.bü. számon, a Btk. 274. § (1) bek. c) pontjába ütköző közokirat-hamisítás bűntettének alapos gyanúja miatt nyomozást rendelt el, a polgármesteri hivatalt tájékoztatta arról, hogy a panaszos ellen büntetőeljárást rendeltek el, és beszerezte a lakcím fiktívvé nyilvánításával kapcsolatos iratokat. Az ügy előadója 2002. július 26-ára, majd a panaszos ügyvédjének akadályoztatása miatt július 31-ére gyanúsítottként idézte a panaszost, akit azonban július 31-én csak tanúként hallgattak ki. 2002. augusztus 9-én a rendőrkapitányság a Be. 139. § (1) bek. a. pont I. fordulata alapján - mivel a cselekmény nem bűncselekmény - a nyomozást megszüntette. B.G. a nyomozást megszüntető határozat ellen panasszal élt, panaszát a Debreceni Városi Ügyészség B.6992/2002. számú határozatával 2002. szeptember 27-én alaptalanság miatt elutasította.
A vizsgálat megállapításai:
A lakcímnyilvántartás célja az, hogy az állampolgárok mind az állam, mind a jogi vagy magánszemélyek számára megtalálhatók legyenek. Nincs azonban olyan előírás, hogy az állampolgárnak az állandó bejelentett lakcímén kell életvitelszerűen laknia. A bejelentésekor ezt nem kell sem igazolni, sem valószínűsíteni. Sok esetben a tényleges tartózkodási hely ettől jogszerűen elválik. A végleges elköltözés, vagy az ideiglenes jellegű, de huzamosabb távollét bejelentkezési kötelezettséggel jár (ideiglenes tartózkodási hely).
A hatóság nem vizsgálja és nem is vizsgálhatja a bejelentkezés mögöttes szándékát, mert a feladata csak és kizárólag a nyilvántartás és adatszolgáltatás. Ez egyebekben azt jelenti, hogy sem a bejelentés, sem a nyilvántartásba vétel nem keletkeztet, illetve szüntet meg jogokat vagy kötelezettségeket. A nyilvántartásba vétel deklaratív aktus [Nytv. 26. § (4) bek.], ennélfogva nem bizonyítja, hogy az adott személy az állandó bejelentett lakásán él.
A Btk. 274. §-a (1) bekezdésének c) pontja szerinti ún. intellektuális közokirat-hamisítás büntettet az valósítja meg, aki közreműködik abban, hogy jog vagy kötelezettség létezésére, megváltozására vagy megszűnésére vonatkozó valótlan adatot, tényt vagy nyilatkozatot foglaljanak közokiratba. Az ún. intellektuális közokirat-hamisítással kapcsolatban kialakult és egységesnek tekinthető ítélkezési gyakorlat szerint ez a bűncselekmény csak abban az esetben állapítható meg, ha a közokirat bizonyító ereje kiterjed a benne foglalt - az elkövető közreműködésével bevezetett - tények valóságának a bizonyítására, vagyis azok tartalmának a tanúsítására is. (FBK 1996/5.)
A vizsgált ügyben a panaszos nem követett el semmilyen jogsértést, amikor a tulajdonában lévő lakás eladhatósága érdekében, a lakásba bejelentett személyek helyzetét a tényleges és évek óta fennálló helyzetnek megfelelően rendezni kívánta. A polgármesteri hivatalhoz intézett kérelmében a valóságnak megfelelő adatokkal és tanúnyilatkozatokkal támasztotta alá, hogy volt férje végleges szándékkal elköltözött. Tekintettel arra, hogy a lakcímnyilvántartás nem bizonyítja az ottlakás tényét, ezért e vonatkozásban nem is hamisítható meg, így a panaszos abban az esetben sem követte volna el a Btk 274. § (1) bekezdés c) pontjában foglalt intellektuális közokirat-hamisítás bűntettét, ha az általa szolgáltatott adatok nem felelnek meg a valóságnak.
A Be. 12. § (1) bekezdése szerint büntetőeljárást csak bűncselekmény alapos gyanúja esetén és csak az ellen lehet indítani, akit bűncselekmény alapos gyanúja terhel. A vizsgált ügyben már a feljelentésben megfogalmazott történeti tényállás is kétségessé tehette volna az alapos gyanú megállapítását, amelynek megléte, vagy hiánya feljelentés kiegészítés keretében tisztázható lett volna.
A panaszos tanítónőként dolgozott. Az a tény, hogy közokirat-hamisítás bűntette miatt büntetőeljárás indult ellene - ezzel kapcsolatban a nyomozóhatóság megkereste a munkáltató polgármesteri hivatalt, és lakóhelyéről két alkalommal is gyanúsítotti minőségben idézték a rendőrségre -, nyilvánvalóan sértette a jóhírnévhez fűződő alkotmányos jogát.
Az Alkotmánybíróság 42/1993. (VI. 30.) AB határozata megállapította, hogy: "Az alkotmányos büntetőjog szempontjából az Alkotmány 8. § (1) és (2) bekezdése az az alaprendelkezés, amely a jogállamiság általános normatív tartalmán túl védi az egyént a büntetőjogi eszközöknek az állam általi önkényes felhasználása ellen. Ezzel az alkotmányos tétellel vannak összhangban a büntetőjogi szabályrendszernek, a büntető anyagi és eljárási, valamint a büntetés-végrehajtási jognak mindazon alapelvei és garanciális rendelkezései, amelyek nem nyertek tételes megfogalmazást az Alkotmány egyéb rendelkezéseiben."
"A büntetőeljárás részletszabályainak kimerítő elemzése nélkül is belátható, hogy az eljárás megindítása és folytatása az egyén alapvető alkotmányos jogainak:
- szabadságának (Alkotmány 55. §),
- szabad mozgásának és tartózkodási helye szabad megválasztásának, a lakóhely vagy az ország elhagyásához való jognak [58. § (1) bekezdés - az 1989. évi XXVIII. tv. szerint nem utazhat külföldre a büntetőeljárás befejezéséig, akivel szemben olyan szándékosan elkövetett bűncselekmény miatt van folyamatban büntetőeljárás, amelyre a törvény háromévi szabadságvesztésnél súlyosabb büntetést rendel, az 1989. évi XXIX. tv. pedig ugyanezen esetben a kivándorlást tiltja meg],
- a jóhírnévhez, a magánlakás sérthetetlenségéhez, valamint a magántitok és a személyes adat védelméhez való jognak [59. § (1) bekezdés - a személyes adatok védelméről szóló 1992. évi LXIII. tv. lehetővé teszi az egyénre vonatkozó különleges adatok kezelését is a bűnüldözés érdekében] korlátozására ad alapot." 
A Be. 12. § (1) bekezdése alapján a büntetőeljárás megindításának minimális feltétele a bűncselekmény alapos gyanújának megléte. Az alapos gyanú fogalmát a Be. nem határozza meg, ezért megállapítása a nyomozó hatóság tényeken, adatokon nyugvó mérlegelésén múlik. A mérlegelés során a feljelentett, vagy egyéb úton tudomásra jutott tényekből és adatokból levont valószínűségi következtetés eredményeként juthat el a nyomozó hatóság a bűncselekményre utaló alapos gyanú megállapításához. A nyomozó hatóságtól elvárható, hogy a mérlegelés során a feljelentett cselekmény tényállásszerűségét is megvizsgálja és ennek eredményeként döntsön a nyomozás elrendeléséről, vagy a feljelentés kiegészítésről. A mérlegelési jog ugyanakkor nem korlátlan, és az államhatalmat gyakorló személyeket, így a rendőri intézkedésben részt vevőket nem menti fel a körültekintő, célszerű és részrehajlás nélküli eljárás jogszabályi és alkotmányos kötelezettsége alól.
B.G. mint rendőrtiszt, a Hajdú-Bihar Megyei Rendőrfőkapitányság állományába tartozott. Korábban kb. 10 évig a Debreceni Rendőrkapitányságon dolgozott, ahol vezető beosztásba is került. Ez a körülmény megerősítette a panaszosban azt a feltevést, hogy az alaptalan büntetőeljárásra volt férjére tekintettel kerülhetett sor. Az elfogultság vizsgálatára, kizárás indítványozására az ügyben nem került sor, tekintve, hogy a két hónapig tartó nyomozást a panaszos meggyanúsítása nélkül zárták le.
A vizsgált ügyben a nyomozás elrendelésére hatáskörrel rendelkező vezető nem járt el kellő körültekintéssel, amikor csak a feljelentő egyoldalú nyilatkozatára alapított és büntető anyagi jogi szempontból is kétséges tartalmú feljelentés alapján a nyomozás haladéktalan elrendeléséről döntött. Ezzel túllépte a mérlegelési jogkör alkotmányos korlátait és a feljelentett személy tisztességes eljáráshoz való jogával, valamint a jóhírnévhez való jogával összefüggésben alkotmányos visszásságot idézett elő.
A feljelentés körülményei - különösen az a tény, hogy B.G. a feljelentés megtételekor tisztában volt azzal, hogy volt felesége a lakást már eladta, a vagyonmegosztást megtámadó perét elvesztette, az állandó lakóhelyként bejelentett lakásban több, mint két éve nem járt és oda nyilvánvalóan nem költözhet vissza - megalapozzák azt a feltevést, hogy B.G. rosszhiszeműen járt el. Mint jogi ismeretekkel rendelkező rendőrtisztnek, tisztában kellett lennie azzal, hogy cselekménye sérti az igazságszolgáltatás rendjét és a feljelentett személy becsületét. 
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 20. § (1) bekezdése alapján ajánlom a Hajdú-Bihar megyei rendőrfőkapitánynak, hogy az eljárásban érintett rendőrök felelősségének vizsgálata mellett, tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a rendőri eljárások szakszerűsége és objektivitása sem elfogultsági, sem más okokból ne legyen kétségbevonható. 
Jelentésemet az Obtv. 24.§ alapján azzal a kéréssel küldöm meg a legfőbb ügyésznek, hogy fontolja meg B.G. ügyében a felelősség büntetőeljárás keretében történő tisztázását.
Kérem, hogy ajánlásommal és kezdeményezésemmel kapcsolatos állásfoglalásukról, intézkedéseikről az Obtv. hivatkozott rendelkezései alapján adjanak tájékoztatást.

Budapest, 2003. február 23.

Takács Albert