OBH 3549/2002.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Nagy Tiborné 
Az eljárás megindulása
A panaszos azzal fordult az országgyűlési biztoshoz, hogy szomszédja telkéről a szennyvíz és a csapadékvíz az ő telkére folyik. Meglátása szerint azért, mert szomszédja a vízelvezető árkot elkerítette. Többször kérte az önkormányzat intézkedését, de „nem történt semmi”.
A vizsgálat az Alkotmány 2. §-ában deklarált, a jogállamiság részét képező jogbiztonsághoz, és a 18. §-ban biztosított, az egészséges környezethez való jog sérelmének a gyanúja miatt indult.
A vizsgálatot a rudabányai jegyzőtől bekért iratok és tájékoztatás alapján folytattam le. 
A megállapított tényállás
A panaszos és a panaszolt nem közvetlen szomszédjai egymásnak, hanem közöttük egy kb. 3 méter széles közterületi vízelvezető árok húzódik. A jegyző tájékoztatása szerint, ennek az ároknak a tágabb környezetben megvolt, korábbi vízelvezető szerepet jelenleg nem kell biztosítania, mivel a településen kialakított árokrendszerrel a vizet más nyomvonalon vezetik el. Ezért ez az árok csak a két telek – a panaszos és a panaszolt – vízelvezetésével érintett.
Az árok és a két érintett telek a jegyző által megküldött 1936., 1965., 1971. és 2000. években készült (vagy használt) térképeken, helyszínrajzokon jelentős eltérést mutatnak. Az 1936-os állapotnak megfelelően a panaszos és a panaszolt telke között egy törtvonalú, a természetes terepalakulatnak megfelelő jogi telekhatáron húzódik az árok. Ezzel azonos az 1965-ös telekmegosztási vázrajz. Az 1971-ben záradékolt utcai kerítés tervén az árok kivezetése a panaszos kerítésének nyomvonala alatt van. E terv szerint az árok a panaszos telkén húzódik. A korábbi törtvonalú, változó szabályozási szélességű árok egyenesvonalú, párhuzamos telekhatárokkal határoltra változott. A panaszos által megküldött 1994-es kitűzési vázlat szerint pedig a két érintett telek egyike sem a korábban meglévő, illetve az 1994-ben hivatalosnak számító jogi telekhatárok között fekszik. Az árok természetben létezik, de e természetbeni állapot – nagy valószínűséggel – nem azonos a földmérési alaptérkép 139 helyrajzi számú közterületével. Sem a panaszos, sem a panaszolt telek nem igazodik a valamikori árok és közterület határvonalához. A térképi állapotból valószínűsíthetően mindkét érintett telekhez – eltérő mértékben, de – hozzákerítettek a közterületből. Mindkét telek kerítése 20-30 évvel ezelőtt épült.
A panaszos 2000 novemberében fordult először az önkormányzathoz két összefüggő, de külön eljárást igénylő panaszával. Az egyik a szennyvíz-, a másik a csapadékvíz elvezetéssel kapcsolatos. 
A szomszéd szennyvíztárolójából a nyílt árokba kiszivárgó szennyvíz miatt tett panaszt a jegyző a helyszínen kivizsgáltatta, kivezető csövet, látható vízszivárgást nem észlelt. Ennek ellenére 2001. április 25-én a szomszédot felszólította a szennyvíztároló rendszeres ürítésére, és arra, hogy „15 napon belül a szennyvíz kibocsátását a közterületre szüntesse meg, ellenkező esetben szabálysértési eljárást kell Ön ellen kezdeményeznem.” Ilyen eljárást nem kezdeményezett. A csapadékvíz elvezető árokban a „szivárgás megakadályozásához betonozással kialakított burkolást végeztetett”. A csapadékvíz elvezetéséről megállapította, hogy arra jelenleg is az e célra rendszeresített árok szolgál. A panaszost a tett intézkedésekről a jegyző (nevében eljáró) szóban tájékoztatta.  
Alkalmazott jogszabályok
•	1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól (Áe.)
•	1997. évi LXXVIII. törvény az épített környezet alakításáról és védelméről (Étv.)
•	253/1997. (XII. 20.) Korm. rendelet az országos településrendezési és építési követelményekről
•	1995. évi LVII. törvény a vízgazdálkodásról
•	72/1996. (V. 22.) Korm. rendelet a vízgazdálkodási hatósági jogkör gyakorlásáról
•	46/1997. (XII. 29.) KTM rendelet az egyes építményekkel, építési munkákkal és építési tevékenységekkel kapcsolatos építésügyi hatósági engedélyezési eljárásokról
•	1990. évi LXV. törvény az önkormányzatokról (Ötv.)
•	1991. évi XXXIII. törvény egyes állami tulajdonban lévő vagyontárgyak önkormányzatok tulajdonába adásáról (Vagyontörvény)
•	147/1992. (XI. 6.) Korm. rendelet az önkormányzatok tulajdonában lévő ingatlanvagyon  nyilvántartási és adatszolgáltatási rendjéről
A vizsgálat megállapításai
A panaszos 2000 novembere óta többször kérte az önkormányzat intézkedését.
Megállapítottam, hogy a panasszal egyrészt az önkormányzat mint a közterület (a 139 helyrajzi számú árok) tulajdonosa, és a települési belvíz, csapadékvíz elvezetését biztosítani köteles közszolgáltató érintett. A panasz további részeivel a jegyző, mint a vízügyi-építésügyi hatáskörrel rendelkező közigazgatási szerv.
Az önkormányzatok az Ötv. és a vagyontörvény által meghatározott keretek között közfeladatuk ellátása érdekében részesültek a korábbi egységes állami vagyonból.  A települési önkormányzatok tulajdonába kellett adni az olyan belvízelvezető csatornákat és azok műtárgyait, amelyek egy település közigazgatási területét mentesítik; a település belterületét mentesítő vízrendezési (csapadék-vízelvezető) műveket, műtárgyakat. 
A tulajdonba adást követően „forgalomképtelenek a helyi közutak és műtárgyaik, a terek, parkok”, továbbá „az önkormányzati tulajdonba kerülő vizek és közcélú vízilétesítmények az önkormányzati törzsvagyonba tartoznak és forgalomképtelenek.”   
A 147/1992. (XI. 6.) Korm. rendelet szerint: „Az önkormányzat tulajdonában lévő ingatlanvagyonról …ingatlanvagyon-katasztert (a továbbiakban: katasztert) kell felfektetni és folyamatosan vezetni; a kataszter ingatlan adatlapjának, valamint a földre, az épületre, a közműre és az egyéb építményre vonatkozó betétlapjainak az adatai meg kell hogy egyezzenek a földhivatal ingatlan-nyilvántartásának azonos tartalmú adataival, illetve a közmű üzemeltetőjének nyilvántartásával; a kataszter elkülönítetten tartalmazza – törzsvagyon és egyéb vagyon szerinti bontásban – az ingatlanra vonatkozó főbb adatokat …”
Az önkormányzat közfeladatának ellátása érdekében (és a köztulajdon védelmében) köteles számon tartani és megőrizni a rábízott közjavakat. Ez a kötelezettség akkor is fennáll, ha a megelőző év(tized)ek nem kielégítő hatósági tevékenysége és az állampolgárok sajátosan értelmezett érdekérvényesítése folytán a természetben létrehozott állapotok már nem, vagy csak hosszú idő múlva, esetleg anyagi áldozatok árán változtathatók.
A közcélú vízilétesítmények az önkormányzatok forgalomképtelen törzsvagyonaként a települések lakosságának az egészséges környezethez való jogát hivatottak biztosítani. Felszámolásuk – eltűnésük – elbirtoklásuk a közösség tagjainak ezen állampolgári jogaival kapcsolatos visszásságot okoz.
Kezdeményezem ezért, hogy Rudabánya Nagyközség Önkormányzat képviselő-testülete tisztázza és rendezze a 139. helyrajzi számú közterület tényleges helyének, méretének, esetleges elbirtoklásának megfelelő jogi helyzetét; az ingatlannyilvántartás részeivel, a földmérési alaptérképpel, valamint a törzskönyvvel való megegyezését. A rendezés terjedjen ki a közterülettel határos ingatlanok olyan rendezésére is, amely biztosítja az önkormányzat vízügyi közfeladatainak mindenkori elláthatóságát a területen.
A jegyző hatósági eljárását igénylő kérdésekben megállapítottam, hogy a 2001 novemberi beadványt követően a tényállás tisztázása  csak részben történt meg.
Annak felderítése és értékelése, hogy a 60-as évek óta a területre kiadott telekalakítási-építési engedélyek a maguk idejében sem feleltek meg a jogszabályi feltételeknek, egyértelmű és a jegyző következtetése is helyes. A jóval több mint 10 éve (ráadásul engedéllyel) épült kerítéseket hatósági hatáskörben áthelyeztetni nem lehet. A panaszos által kifogásolt helyzet (hogy szomszédja elkerítette az árkot) nem orvosolható a kerítés bontásának elrendelésével. Mind a most, mind az építéskor hatályos építési törvény szerint ugyanis még a szabálytalanul épített építmény is fennmaradhat, ha a létesítéséről a hatóságnak több mint egy éve tudomása van.
Másrészt megállapítottam, hogy bár a közterületet elkerítették (vélhetően mindkét teleknél), de az árok köztük a természetben mégis létezik, hiszen az önkormányzat azt kibetonoztatta. A településen belüli árokrendszer kiépítésével más területekről a vizet nem ennek az ároknak kell elvezetnie. A most már csak két telekről érkező csapadékvíz szállítására az árok befogadóképessége feltétlenül elegendő. Annál is inkább mert a csapadékvizet elsősorban a saját területen (telken belül), és úgy kell elhelyezni, hogy „a terepen és az építményeken, továbbá a szomszédos telkeken és építményekben, valamint a közterületen kárt (átázást, kimosást, korróziót stb.) ne okozzon, és a rendeltetésszerű használatot ne akadályozza.”
Ha a csapadékvíz mégis kárt okoz, a kibocsátó telek tulajdonosát kötelezni kell ennek megszüntetésére, és a víz telken belüli vagy a közterületi nyílt árokba való szabályos bevezetésére.
Amennyiben helyszíni szemlén az bizonyosodik be, hogy ilyen kár nem keletkezik és a panaszolt telek csapadékvíz elvezetése szabályos, akkor a panaszos megszüntetésre vonatkozó kérelmét el kell utasítani.
Bármelyik esetben a döntést határozatba kell foglalni és ellene az érintettek jogorvoslattal élhetnek.
A szennyvízre vonatkozó panaszról megállapítottam, hogy a tényállás tisztázása, és az esetlegesen (de nem egyértelműen bizonyítottan) jelentkező szivárgás elhárítására tett intézkedés sem volt megfelelő. A szivárgás az árok kibetonozásával meg nem szüntethető, legfeljebb a mederbe így bekerült szennyvíz koncentráltan folyik tovább, és még száraz időben sem szikkad el.
A szennyvíz elhelyezése telken belül, zárt rendszerű tárolóban (rendszeres ürítés mellett), vagy szikkasztóval; a szennycsatorna és befogadó kiépítettsége esetén arra való rákötéssel lehetséges. Az adott helyen alkalmazandó megoldásról a jegyzőnek vízügyi hatáskörében határozattal kell döntenie. A szennyvíz és a csapadékvíz közterületre és/vagy idegen magánterületre való átfolyása–szivárgása esetén, nincs jelentősége annak, hogy korábban engedélyezett volt-e az építmény, közmű stb., és azt mikor építették. A hatóságnak a nem működő és kárt okozó létesítmény ügyében el kell járnia. A meglévő szennyvíz-elhelyezési megoldás (telítettség, avultság stb. miatti) nem rendeltetésszerű használata esetén a hatósági kötelezést ki kell adnia.
Ha a helyszíni szemle megállapítása szerint a szennyvíz-elhelyezés szabályszerű, a megváltoztatására vonatkozó kérést úgyszintén határozattal el kell utasítania.
A 2001 novemberi bejelentés óta hatósági határozat nem született. A szóbeli felvilágosítás, levélbeli válasz stb. nem egyenértékű a határozatba foglalt hatósági döntéssel.
Ezért megállapítottam, hogy a szennyvíz- és csapadékvíz-elvezetésre vonatkozó panaszok ügyében a hatósági eljárások elmaradása a panaszos állampolgári jogaival kapcsolatban visszásságot okozott.
Kezdeményezem, hogy a jegyző - a tényállás helyszíni tisztázását követően - hatósági határozattal döntsön mind a szennyvíz-elhelyezés, mind a csapadékvíz-elvezetés ügyében.

Budapest, 2003. május 5.

Lenkovics Barnabás