OBH 3375/2002
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
							Ügyintéző: Dr. Kunné dr. Simonyi Anna

Átfogó vizsgálat a káros környezeti hatásokat eredményező,   telepengedélyhez kötött tevékenységek engedélyezési eljárásairól

Kapcsolódó ügyek: 1147/1998., 3067/2000., 6221/2000., 1001/2001., 1095/2001., 1795/2001., 2093/2001., 2330/2001., 2815/2001., 3618/2001., 5216/2001., 2501/2002., 2687/2002.

Az eljárás megindulása:
	Az Országgyűlési Biztos Hivatalába megalakulása óta számos panasz érkezett a különböző ipari tevékenységekből származó zajos, bűzös tevékenységek miatt. Egy Veszprém megyei község lakóinak panaszát kivizsgálva az országgyűlési biztos általános helyettese az OBH 2250/1995. számú 1997. decemberi jelentésében megállapította, hogy a szolgáltatási és ipari tevékenység szabályozatlansága jogbizonytalanságot eredményez, és az önkormányzatok hatáskör hiányában a jogos lakossági panaszok ellenére sem tudnak intézkedni. A telepengedélyezésről szóló 20/1982. (X.12.) IpM rendelet kizárólag az egyéni vállalkozók által űzött tevékenységekre vonatkozott, míg a társasági formában működő vállalkozásokra nem. A panaszok egy része az említett jogszabály hatálya alá tartozó tevékenységekkel kapcsolatos jegyzői eljárásokat sérelmezte, mások a vállalkozási formában működő üzemek működését kifogásolták, és ennek kapcsán a jegyzői intézkedések hiányát. Az országgyűlési biztos és általános helyettese a már említett jogszabály hatálya alá tartozó ügyekben a jegyzőket intézkedés meghozatalára és meghozott döntéseik végrehajtására kérték fel. A társasági formában működő vállalkozásokkal kapcsolatos panaszok vizsgálata során egyéb (környezetvédelmi felügyelőség, ÁNTSZ) hatóságokat kértek fel intézkedésre. Az országgyűlési biztos és helyettese későbbi vizsgálataik során megállapították, hogy időközben a fenti, hivatkozott jogszabályt a 85/1997. (V.28.) Korm. rendelet 1997. július 2-től hatályon kívül helyezte. Így több panasz vizsgálatakor nem tudtak a jegyzők felé hathatós kezdeményezést tenni, hiszen a hatályon kívül helyezéssel már az egyéni vállalkozásokkal szemben sem volt hatásköre a jegyzőknek.
	Ezért az országgyűlési biztos általános helyettese a 2250/1995. sz.,  1997. decemberében kelt, majd az országgyűlési biztos a 6974/1997. számú jelentésében kezdeményezte a szolgáltató és ipari tevékenységre vonatkozó telepengedélyezési eljárásról, valamint a szolgáltatást végzők működésének szabályairól szóló jogszabály megalkotását. Az ajánlás meghallgatásra talált a Gazdasági Minisztériumnál, mint az ágazati felügyeletet gyakorló minisztériumnál. Ugyanakkor a korábbi Környezetvédelmi és Területfejlesztési Minisztérium (az építésügy és a környezetvédelem részéről) úgy ítélte meg, hogy a telepengedélyezésnek az ipari tevékenységek és szolgáltatások engedélyezésétől elkülönült (specifikus) szabályozása felesleges, mivel a két területen, együttesen szabályozott a kérdés. Az országgyűlési biztos sajnálattal állapította meg, hogy a hozzá érkezett panaszok nem ezt tükrözték. Rámutatott az országgyűlési biztos arra, hogy az ipari és szolgáltató tevékenységből fakadó környezeti hatások összessége nem azonos a környezetvédelmi hatósági hatáskörben rendezhető, jogszabályban nevesített ügyekkel. Kiemelte továbbá az országgyűlési biztos, hogy az ipari tevékenység gyakorlásának megkezdése igen, a korábbitól eltérő tevékenység folytatása, a használati mód változtatása viszont gyakran nem jár együtt telephely építésével, és ez által az építésügyi hatóság közreműködésével. Az építésügyi jogszabályok ugyanis a használati mód, építkezéssel nem járó változtatását nem kötik engedélyhez. Az építésügyi hatóság szemszögéből ugyanis bármiféle ipar az ipar, és mindenféle szolgáltatás az szolgáltatás. Márpedig mind az ipari, mind a szolgáltatási tevékenységek rendkívül sokfélék, így a környezetre gyakorolt hatásuk is nagyon különböző lehet. 
	Az 1999. október 11-én hatályba lépő, a telepengedély alapján gyakorolható ipari és szolgáltató tevékenységekről, valamint a telepengedélyezési eljárásról szóló Korm. rendelet 10. § (2) bekezdése értelmében azok, akik a rendelet hatálybalépésekor már működő telepen végzik a rendelet hatálya alá tartozó tevékenységet, kötelesek a rendelet hatálybalépésétől számított 180 napon belül telepengedélyt kérni. A Korm. rendelet módosítása ezt a határidőt először 2001. június 30. napjára, majd 2002. december 31. napjára változtatta meg. Figyelemmel arra, hogy az új jogszabály a telepengedélyt megadó határozatról értesítettek körében nem említi a szomszédot, az országgyűlési biztos a jogszabály megjelenését követően azonnal megkereste a gazdasági minisztert, adjon magyarázatot arra, hogyan érvényesíthetik saját érdeküket a szomszédok a jegyzői eljárás során. A megkeresés idején hivatalban volt miniszter válaszában rámutatott arra, hogy a Korm. rendelet 7. §-a alapján a szomszédos tulajdonosi jogok zavartalan gyakorlásának biztosítása érdekében "a jegyző a telepengedélyt akkor adja meg, ha megállapítja, hogy a tevékenység a telep környeztében élők nyugalmát nem zavarja, egészségét nem veszélyezteti". Tájékoztatta a miniszter az országgyűlési biztost arról is, hogy a "Korm. rendelet 8. § szerinti jegyzői intézkedések kezdeményezői az államigazgatási eljárásban ügyfelek (Áe. 3. § (4) bekezdés), így a jegyző a törvény alapján köteles a megtett intézkedésekről szóló határozatát velük is közölni. A határozat tartalmi kellékeire, a jogorvoslati lehetőségre való felhívásra az Áe. rendelkezései az irányadók."
	Az Országgyűlési Biztos Hivatalába a megjelent új jogszabályt követően is több olyan panasz érkezett, amelyekben a panaszosok a szomszédságukban működő zajos, esetleg bűzös, illetőleg erős rezgést okozó tevékenységet és az ezzel kapcsolatos hatósági eljárásokat (azok elmulasztását vagy elhúzódását) kifogásolták. A lentebb ismertetett panaszok többnyire már működő telepek, vállalkozások tevékenységére vonatkoztak, ugyanakkor néhányan a már hatályba lépett új jogszabály hatálya alá tartozó engedélyezési eljárást kifogásolták.
	A vizsgálatok lefolytatása során azt tapasztaltam, hogy nem egységes a vonatkozó, a telepengedélyezési eljárásról szóló jogszabály alkalmazása a Főváros egyes kerületeiben és országos szinten sem. Észleltem továbbá, hogy a jogszabály alapján a telepengedéllyel, illetve működéssel érintett ingatlanok szomszédai érdekérvényesítése nem minden alkalommal valósul meg. Megállapítottam, hogy számos probléma adódik a telepengedélyezési eljárásban közreműködő szakhatóságok részvételének hiányosságaiból, összehangolatlanságából, továbbá hogy az eljárásban alkalmazandó különböző szintű jogszabályok számos esetben nem koherensek egymással, nem használnak azonos fogalmakat, esetenként hiányosak, pontatlanok. 
	Ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (2) bekezdése alapján az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében  deklarált, a jogállamiságból eredő jogbiztonság és az ezzel szorosan összefüggő tisztességes eljárás követelménye, a 9. § (2) bekezdésben elismert vállalkozáshoz való jog, a 13. § (1) bekezdésben biztosított tulajdonhoz fűződő jog, az 57. § (5) bekezdése szerinti jogorvoslathoz való jog, valamint az egészséges környezethez és a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog (18. §. 70/D. §) érintettsége miatt az egyedi panaszok vizsgálata mellett átfogó vizsgálatot is indítottam. 
	Vizsgálatom során figyelembe vettem az Alkotmánybíróság (1011/B/1999. számú határozatában kifejtett) álláspontját, az OBH 2250/1995. számú, 1997. decemberében készült jelentésben foglaltakat, a vendéglátóegységek környezetében élőket zavaró zajos, bűzös működést sérelmező panaszok alapján az OBH 1377/1999. sz. alatt tartott  átfogó vizsgálat megállapításait, a Fővárosi Főügyészség - a fővárosi kerületi jegyzők telepengedélyezési eljárásait érintő - átfogó törvényességi vizsgálatának megállapításait, továbbá több megyei és a fővárosi közigazgatási hivatal által a témában adott tájékoztatásokat.
	Az Alkotmánybíróság említett határozatában kifejtett álláspontja szerint az egészséges környezethez való alkotmányos jog érvényesítése indokolja, hogy a már működő, korábbi jogszabály alapján telepengedéllyel rendelkező vállalkozó is kérjen új telepengedélyt. Rámutatott arra, hogy a Korm. rendelet módosításai az engedély megszerzéséhez olyan határidőt (2002. december 31.) állapított meg, amely alapján azoknak, akik korábbi engedély alapján, vagy engedély nélkül működtetnek telepet, elégséges idő áll rendelkezésükre az engedély megszerzésére, szükség esetén a még hiányzó feltételek megteremtésére.  Rámutatott arra is az Alkotmánybíróság, hogy a jegyző a Korm. rendelet szerint a telepengedélyt akkor adja meg, ha a szakhatósági hozzájárulások alapján megállapítja, hogy a telep megfelel a munkavégzésre (munkahelyre) vonatkozó előírásoknak, a tevékenység a telep környezetében élők nyugalmát nem zavarja, a dolgozók, a környezetben élők egészségét és a környezetet nem veszélyezteti. Az Alkotmánybíróság kiemelte azt is, hogy azt, akinek a jogát, jogos érdekét sérti a jegyző határozata, jogorvoslati jogával élhet az Áe. alapján. 

Az OBH fontosabb telepengedélyezési panaszos ügyei:
1.	Az OBH 1147/1998. sz. ügyben a panaszos beadványában azt sérelmezte, hogy - a lakóházával közvetlen szomszédos lakóház tulajdonosa az épület alagsorában gombkészítő üzemet működtet, s az üzem által kibocsátott bűz és zaj sérti nemcsak a szívbeteg panaszos, hanem férje, valamint más lakók nyugalmát is, továbbá hogy - általa többször megismételt bejelentés ellenére a jegyző az ügyben döntést nem hozott. A bekért iratokból megállapítottam, hogy jegyző 1997-ben a panaszos szomszédjának telepengedélyt adott, mely határozat ellen benyújtott fellebbezés elbírálására irányuló eljárást a Budapest Fővárosi Közigazgatási Hivatal (másodfokon eljáró közigazgatási szerv) megszüntette arra való hivatkozással, hogy a jogorvoslati eljárás lefolytatására nyitva álló határidő alatt 1997. július 2. napjától kezdődően a fellebbezéssel támadott határozatot hozó jegyző hatásköre az ügyben megszűnt. A jegyző a 2000-ben "Egyéb műanyagtermékek gyártására" (gombkészítés) a már említett telephelyre ismételten telepengedélyt adott. A másodfokú hatóság a határozat ellen benyújtott fellebbezést érdemi vizsgálat nélkül arra való hivatkozással utasította el, hogy a jegyző tévesen biztosított panaszosnak fellebbezési lehetőséget, a fellebbezéssel támadott határozat ellen. Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a Korm. rendelet a határozat ellen a szomszédnak önálló fellebbezési jogot nem biztosít, ez azonban nem jelenti azt, hogy a szomszéd a telepengedéllyel kapcsolatban panasszal ne lépjen fel, s ez esetben a Korm. rendelet  8. § (3) bekezdése szerint a bejelentésben foglaltak vizsgálata - esetleg szakhatóságok bevonásával - és a szükséges intézkedések megtétele az eljáró hatóság kötelessége, melyet a jegyző elmulasztott. Megállapítottam, hogy a jegyző által elkövetett mulasztás következtében sérült a panaszos jogállamiságból fakadó jogbiztonsághoz való joga, valamint a tulajdonhoz való joga, illetve jogorvoslathoz való joga is, ami visszásságot idézett elő. Az említett alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság megszüntetése érdekében kezdeményeztem a jegyzőnél, hogy panaszos kérelmét haladéktalanul határozattal bírálja el. A jegyző arról tájékoztatott, hogy a panaszos kérelmét határozattal elbírálta. Fentiek alapján az eljárást lezártam.
2.	Az OBH 6221/2000. sz. ügyben a panaszos egy Nagykovácsi külterületén létesített építőanyag-telep működését sérelmezve fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához. Beadványában előadta, hogy a telep egy mezőgazdasági besorolású telken működik, közlekedési szempontból életveszélyes körülményeket teremt, míg zajos működése a környéken lakók számára elviselhetetlen. A jegyző a külterületen lévő ingatlanon építőanyag kereskedés folytatását megtiltotta, valamint az engedély nélkül létesített irodahelyiség lebontását rendelte el. A telep megszüntetését elrendelő határozat ellen benyújtott fellebbezést a Pest Megyei Közigazgatási Hivatal, míg a másodfokú határozat ellen előterjesztett keresetet a Pest Megyei Bíróság elutasította. A jegyző a szomszédok tiltakozása ellenére 2000. júniusában működési és telepengedélyt adott a tulajdonosnak. A Pest Megyei Közigazgatási Hivatal  a telepengedélyt megadó határozatot megsemmisítette, mert álláspontja szerint az  "1363 építési anyagok és szaniter áruk boltja" tevékenység fedi a TEÁOR 6312 tárolás, raktározás tevékenységet, és ugyanarra a tevékenységre nem lehet két engedélyezési eljárást lefolytatni. Jelentésemben rámutattam arra, hogy az engedéllyel működő telep zavaró hatásával kapcsolatban birtokvédelmi eljárásban lehet az állampolgári igényt érvényesíteni.
3.	Az OBH 1001/2001. sz. ügyben az országgyűlési biztos az M1 Regionális Híradó 2000. december 18-i és 29-i adásaiban a Budapest, XV. kerületi PB-gáztelep működésére vonatkozó  híradásával kapcsolatban  indított vizsgálatot. A riportok arról tudósítanak, hogy a Bp. XV. kerület   egyik utcájában  2000 májusában PB-gáztelep nyílt. Az utca másik oldalán lakók tiltakoznak a működés ellen. A riportokban elhangzott, hogy egy évvel ezelőtt még betonkeverő üzem működött a területen.  Az ingatlant felosztották, és így alakult ki  az az ingatlan, amelyre  ideiglenes  telepengedélyt  adott a jegyző a gázpalacktárolóra. A környék lakói kifogásolják magát az engedélyt és az eljárást, félnek, hogy egy baleset esetén életük és vagyonuk veszélybe kerül. Vizsgálatom során értesültem arról, hogy a XIV.-XVI. kerületi Ügyészség, majd a Fővárosi Főügyészség törvényességi vizsgálatot tartott a XV. kerületi önkormányzat jegyzőjének telepengedélyezési eljárási gyakorlatáról. A  XIV.-XVI. kerületi Ügyészség vizsgálati jelentéséből megállapítottam, hogy az ügyészség a feltárt  eljárási szabálysértések miatt felszólalással élt, más intézkedést, ami érintette volna a telepengedély érvényességét, nem tett. Az ügyészségi vizsgálat eredményét elfogadtam, az ügyben további vizsgálatot nem folytattam, az átfogó vizsgálathoz azonban szükségesnek tartottam az ügyet megemlíteni.
4.	Az OBH 1095/2001. sz. ügyben a panaszos azt sérelmezte, hogy a XV. kerületi önkormányzattal közös tulajdonban álló (a lakóházát magában foglaló) telken liftszerelő műhely működik évek óta, és a működést kifogásoló bejelentésére a jegyző nem intézkedett huzamos idő óta. Vizsgálatom alapján megállapítottam, hogy a műhely, annak ellenére engedély nélkül üzemel, hogy annak megnyitásakor érvényben volt a telepengedélyezési eljárásra vonatkozó  IpM. rendelet. A jegyző a panaszos beadványa alapján arra az álláspontra jutott, hogy miután az IpM rendeletet 1997-ben hatályon kívül helyezték, a hatóság kezében nincs jogi eszköz bármilyen intézkedést tenni. Az új, engedélyezési eljárásról szóló Korm. rendelet értelmében, pedig 2002. december 31-ig az üzemeltető önként kérheti a telepengedélyt a hatóságtól, és addig semmilyen intézkedésre nincs lehetősége a jegyzőnek. A vizsgálati jelentésemben rámutattam, hogy a közigazgatási szerv mind az ügy érdemében, mind az eldöntendő más kérdésekben kérelemre köteles határozatot hozni. Megállapítottam, hogy a jegyző mulasztásával a tulajdonhoz fűződő és a jogorvoslati joggal összefüggésben visszásságot okozott, és felkértem, hogy folytassa le a telepengedélyezési eljárást, s hozzon érdemi határozatot. A jegyző a kezdeményezést nem fogadta el,  megerősítette azon álláspontját, hogy a Korm. rendeletben meghatározott határidő előtt nincs hatásköre a telepengedélyezési eljárás lefolytatására. A jegyzői választ megismerve kezdeményezésemet fenntartottam, és rámutattam arra, hogy nincs olyan tiltó rendelkezés, amely alapján a jegyző nem kötelezhetné a tevékenység folytatóját a telepengedélyezési kérelem benyújtására a határidő előtt. Figyelemmel arra, hogy a jegyző fenntartott ajánlásomat sem fogadta el, felkértem, hogy az Obtv. szabályai szerint felettes hatóságának, jelen esetben a Fővárosi Közigazgatási Hivatal vezetőjének küldje meg ajánlásomat. A jegyző arról értesített, hogy felkérésemnek megfelelően továbbította az ügyet  felettes hatóságának.   A Fővárosi Közigazgatási Hivatal vezetője arról tájékoztatott, hogy a XV. kerületi jegyzővel egyetértve nem tudja elfogadni ajánlásomat. Álláspontja szerint ugyanis a "vállalkozások 2002. december 31. napjáig bezárólag jogosultak telepengedély nélkül - de a jogszabályok előírásai szerint - működni. ... Az első fokú iparhatósági jogkört gyakorló jegyzőnek nincs jogszabályi felhatalmazása arra, hogy az általa indokoltnak tartott esetben - a jogszabályi felhatalmazását túllépve, mérlegelési jogkört gyakorolva - kötelezze az érintetteket az ilyen kérelemnek, a megjelöltnél korábbi időpontban való előterjesztésére." Utalt a közigazgatási hivatal vezetője a Ptk. három jogintézményére (a szomszédjogra, a birtokvédelemre és a kártérítésre), mint a problémakör megoldási lehetőségeire. A választ tudomásul vettem, az ajánlásomtól eltelt időre tekintettel, valamint mert a XV. kerületi Önkormányzat a telephelyként funkcionáló bérlemény bérleti szerződését felmondta. Felkértem egyidejűleg a jegyzőt, hogy a Korm. rendeletben előírt határidő lejártát követően, amennyiben a tevékenységet folytatják, tegye meg a szükséges intézkedéseket. 
5.	Az OBH 1795/2001. sz. ügyben a panaszos az utcájukban működő Fafeldolgozó Kft. tevékenységét sérelmezi, amely állítása szerint elviselhetetlen zajt, talaj- és levegőszennyezést okoz. Előadta a panaszos, hogy a fafeldolgozó telep megszüntetését évek óta kérik a környék lakói, ez idáig eredménytelenül. Debrecen Megyei Jogú Város jegyzője a panaszos azon kérelmét, amelyben a tevékenység megszüntetésére irányuló intézkedést kérte, hatáskör hiányában elutasította. A rendelkezésre álló iratok tanúsága szerint a panaszos és társai a jegyző határozata ellen fellebbezést nem nyújtottak be, így az első fokon jogerőre emelkedett. Hivatalomban a panasznak előzménye van, az OBH 2103/1996. számon már vizsgálat alatt állt. A megelőző vizsgálat eredményeképpen az országgyűlési biztos - 1997. szeptemberében, majd 1998 januárjában - jelentéseiben felhívta az érintett környezetvédelmi felügyelőség vezetőjét a hatáskörébe tartozó szükséges intézkedések megtételére. Az ajánlásra a megkeresett szerv vezetője arról adott tájékoztatást, hogy rendszeresen ellenőrzi a Kft. működését, veszélyeshulladék-bírságot szabott ki, szabálysértési eljárást kezdeményezett, levegőtisztasági intézkedést tett (légszennyezési bírságot szabott ki az üzemeltetővel szemben). A panaszokhoz csatolt iratokból megállapítottam, hogy az üzemeltető az elmúlt évben telepengedély iránti kérelmet nyújtott be a jegyzőhöz, amelyet visszavont, miután a kormányrendelet alapján közreműködő szakhatóságok nem járultak hozzá az engedély kiadásához. A panaszos és társai a Kft. működésének megtiltását kezdeményezték. A debreceni jegyző hatáskörének hiányára hivatkozva - azaz, hogy a telepengedély megkérésére nyitva álló határidő még nem telt el - a kérelmet elutasította. A határozat első fokon jogerőre emelkedett.  Megállapítottam, hogy a panaszos ismételt beadványát az Obtv. 16. § (1) bekezdése alapján nem vizsgálhatom, tekintettel arra, hogy a panaszos és társai nem merítették ki a rendelkezésre álló jogorvoslati lehetőséget. Figyelemmel azonban arra, hogy az iratok tanúsága szerint a szakhatóságok nem járultak hozzá a tevékenység gyakorlásához, felkérem a jegyzőt, hogy a Korm. rendeletben biztosított határidő lejártát követően soron kívül tegye meg a szükséges intézkedéseket.  Az ügyet szükségesnek tartom az átfogó vizsgálat részévé tenni a felmerült jogértelmezési anomáliák miatt.
6.	Az OBH 2093/2001. sz. ügyben a panaszos és társai beadványukban egy fuvarozó vállalkozó által - az utcájukban - folytatott tevékenységet sérelmezik. Kifogásolják, hogy a vállalkozáshoz szükséges munkagépeket, teherautókat a szomszédságukban lévő ingatlanon tárolja a vállalkozó, és ott, illetve az utcán sokszor gépjárműjavítást is végez. Sérelmezik, hogy az illetékes hatóságok családi házas övezetben engedélyeztek egy ilyen vállalkozást. A munkagépek és a szállító járművek elhelyezése az ott lakók nyugalmát, egészségét veszélyezteti, hiszen a vállalkozó kora reggel 5 órától kezdődően késő estig több teherautót indít, és az azok által kibocsátott gázok, illetve egyéb káros anyagok a környék levegőjét jelentősen szennyezik, a járművek járatása, pedig elviselhetetlen zajjal jár. Panaszosok több hatóságot kerestek meg a probléma megoldása érdekében. A jegyzőtől birtokvédelmet is kértek, az elutasító döntés ellen azonban jogorvoslattal nem éltek. A Pest Megyei Közigazgatási Hivatal megsemmisítette az isaszegi jegyző azon határozatát, amelyben a vállalkozó ingatlanán a tároláson kívül mindennemű tevékenységet megtiltott. A vállalkozó telepengedély iránti kérelmet nyújtott be a jegyzőhöz, majd azt visszavonta arra hivatkozva, hogy javítást, karbantartást nem folytat. A panaszosok által sérelmezett helyzet jelenleg is fennáll, azonban figyelemmel arra, hogy a Korm. rendelet a teherautók, munkagépek saját ingatlanon való tárolását, javítását nem köti engedélyhez, a kialakult helyzetet orvosolni jelenleg nem lehet a  Korm. rendelet alapján. Mód van azonban mind a zaj és rezgés, mind a levegőszennyezés kérdésében eljárni. Nem tudtam elfogadni a jegyző azon álláspontját, hogy a zajmérés költségét a polgármesteri hivatal nem tudja felvállalni. A zajszint mérés a tényállás egyik eleme, amelynek teljes körű tisztázása, feltárása az Áe. 26. § (1) bekezdése alapján a közigazgatási szerv kötelezettsége. Nem hivatkozhat tehát a jegyző eljárása során költségvetési hiányra. A környezetvédelmi szaktárca számos módon támogatja az önkormányzatokat környezetvédelmi feladataik ellátásában. A különböző környezetvédelmi bírságok (pl.: légszennyezési, zajvédelmi bírság) meghatározott része az önkormányzatokat illeti, amelyek szintén felhasználhatóak a lakossági panaszok kivizsgálásához szükséges mérések költségeinek viselésére. Az Áe. 42. §-a értelmében a közigazgatási szerv a kérelmet határozattal érdemben köteles elbírálni. A mulasztással a panaszosnak és társainak az Alkotmányban biztosított jogorvoslati jogukkal összefüggésben visszásság keletkezett. Ezért felkérem a Közép-Duna-völgyi Környezetvédelmi Felügyelőség vezetőjét a zajpanasz, és az isaszegi jegyzőt a többször előterjesztett légszennyezési panasz kivizsgálására és az eljárás határozattal való befejezésére.
7.	Az OBH 2330/2001. sz. ügyben a panaszos a szomszédja engedély nélküli építkezését és az erre vonatkozó hatósági eljárás elhúzódását sérelmezte. Kifogásolta továbbá szomszédja zajos kárpitos tevékenységét és azt, hogy a jegyző - bejelentéseire - nem intézkedik. A rendelkezésre álló iratokból megállapítottam, hogy a panaszosnak a szomszédja engedély nélküli építkezése ügyében a jegyző három alkalommal hozott, a hatóság által ismert, az önkormányzat helyi építésügyi szabályzatával ellentétes, illetve hiányos határozatot, és így csak 2 év elteltével született jogerős, érdemi döntés. A rendelkezésre álló iratokból azt is megállapítottam, hogy a panaszos kifogásolta a szomszédjának a melléképületben folytatott kárpitos tevékenységét is, mert az az évekkel korábbi kiegészítő tevékenységből egész napos zajos tevékenységgé vált. A panaszos alapkérelme már tartalmazta a kárpitos tevékenység elleni kifogását, a közigazgatási hivatal ki is tért rá oly módon, hogy a tevékenységet a lakóházban folytatják, és nem az eredetileg felvonulási épület helyére épült melléképületben. Az iratok tanúsága szerint sem a jegyző, sem a közigazgatási hivatal nem tett azonban semmilyen intézkedést a panaszos ez irányú kérelme ügyében. Vizsgálatom során rámutattam arra, hogy a  jegyzőnek ellenőriznie kell, hogy a sérelmezett tevékenység  telepengedélyhez kötött tevékenység-e, s ha igen, fennállnak-e a jogszabályban előírt feltételek. A polgármesteri hivataltól kapott tájékoztatásból megállapítottam, hogy a jegyző a panaszos beadványára sem birtokháborítási, sem telepengedélyezési eljárást nem folytatott le. Fentiekre tekintettel megállapítottam, hogy az eljáró hatóságok mulasztásukkal a tulajdonhoz fűződő és a jogorvoslathoz való joggal összefüggésben visszásságot okoztak, melynek megszüntetése érdekében felkértem a kápolnásnyéki jegyzőt, hogy  folytassa le a szükséges eljárást a panaszos szomszédságában  kárpitos tevékenységet folytató vállalkozóval szemben, és annak eredményéről a panaszost is tájékoztassa. A jegyző arról értesített, hogy telepengedélyezési eljárást saját hatáskörében megindítja, és erről mind a vállalkozót, mind a panaszost értesíti. 
8.	Az OBH 2815/2001. sz. ügyben a panaszos a környék lakóinak nevében is benyújtott panaszában egy Építőipari Kft. telephelyének zajos működését sérelmezte. A rendelkezésre álló iratokból megállapítottam, hogy a panaszos és társai már 1999 nyarán jelezték problémájukat a lábatlani jegyzőnek. Akkor olyan választ kaptak, miszerint a telephely a helyi Általános Rendezési Terv alapján a tevékenység végzésére alkalmas területen van. A jegyző tájékoztatta továbbá a panaszost, hogy a Kft-nek nem kellett engedélyt kérnie arra, hogy a tulajdonában álló ingatlanon telephelyet létesítsen. A jegyző álláspontja szerint az "építéssel érintett ingatlan ideális helyen fekszik, hiszen a belterület szélén és lakóépületekkel nem övezett területen van". Az építési engedély kiadásához valamennyi szakhatóság hozzájárulását adta. Tájékoztatta a jegyző a panaszost arról is, hogy beadványuk kézhezvételét követően a Kft. vezetőjét felhívta a kifogásolt tevékenység korlátozására. A jegyző tájékoztatta a panaszosokat arról, hogy e tény figyelembevételével és a szakhatósági vélemények alapján dönt majd a telepengedély kiadásáról. Az iratokból megállapítottam továbbá, hogy az építésügyi hatóság a sportpálya rendeltetésű ingatlanon a vállalkozó által engedély nélkül megépített irodaház, szerelőműhely, nyitott-fedett szín építményekre fennmaradási és továbbépítési engedélyt adott. Az engedélyt megadó határozatot panaszos is megkapta, azonban ellene jogorvoslattal nem élt. A panaszos beadvánnyal fordult a Komárom-Esztergom Megyei Közigazgatási Hivatalhoz, ahonnan azt a tájékoztatást kapta, hogy bár a fennmaradási és továbbépítési engedély törvénysértő volt, az Áe. 72. §-a alapján felügyeleti jogkörben eljárva az engedélyek megváltoztatására, megsemmisítésére nincs hatásköre a hivatalnak. Megalapozottnak tartotta a közigazgatási hivatal a panasznak azt a részét, hogy a kérdéses építményeket a vállalkozó engedély nélkül használja, ezért intézkedésre hívta fel az illetékes jegyzőt. A lábatlani jegyző 2001 májusában kelt határozatával megtiltotta az engedély nélküli használatot. A lábatlani jegyző utóbb arról tájékoztatott, hogy a vállalkozó fennmaradási engedélyt kapott a megépült építményekre. Rezgésvizsgálatot nem rendelt el, mivel az időközben megtartott falugyűlésen a megjelentek - annak költségessége miatt - elálltak attól. A jegyző álláspontja az, hogy figyelemmel arra, hogy a vállalkozó saját ingatlanán munkagépeit csak tárolja és szereli (bérjavítást nem végez), telepengedélyezési eljárást nem kellett lefolytatni a vonatkozó jogszabályi előírások szerint. A jegyzői álláspont megalapozott, hiszen a Korm. rendelet nem köti engedélyhez a saját ingatlanon történő, saját munkagép, nehézgépjármű tárolását. Mint arra a 6.) pontban rámutattam, a jelenlegi jogszabályi előírások alapján a kialakult helyzetet orvosolni nem lehet. Az ügyben megállapítottam, hogy a panaszos az építésügyi eljárásban nem élt jogorvoslati jogával, így részben saját maga is közreműködött az általa kifogásolt állapot kialakulásában. Az OBH 6221/2000. sz. ügyben rámutattam arra, hogy "a szomszédság jogi fogalma tágabb, mint a köznapi értelme; a szomszédság határa jogilag addig terjed, ameddig maga a szükségtelen zavarás. A Polgári Törvénykönyv (a továbbiakban: Ptk.) szövege és az ítélkezési gyakorlat alapján is nyilvánvaló, hogy 'szomszédok' nemcsak a telekszomszédok, hanem mások is lehetnek". Mindezekre figyelemmel felhívom a panaszos figyelmét a birtokvédelmi eljárás lehetőségére. Tekintettel arra, hogy a sérelmezett állapot több mint egy éve fennáll, tájékoztatom a panaszost, hogy a Ptk. szabályai szerint birtokvédelmi kérelmét a bíróságnál kell előterjesztenie. Felhívom továbbá a figyelmét a bíróságon előterjeszthető szomszédjogi igényre, valamint a tulajdonjog háborítatlanságát védő per megindításának lehetőségére. Ezen igényeket a Ptk. rendelkezésére kell alapozni, mely  törvény kimondja, hogy a "tulajdonos a dolog használata során köteles tartózkodni minden olyan magatartástól, amellyel másokat, különösen szomszédait szükségtelenül zavarná, vagy amellyel jogaik gyakorlását veszélyeztetné" (100.§), valamint azt, hogy a "tulajdonos követelheti a jogellenes beavatkozás vagy behatás megszüntetését" [115. § (3)].
9.	Az OBH 3618/2001. sz. ügyben a  panaszos ismételten beadvánnyal fordult hivatalomhoz, változatlanul sérelmezve a szomszédjukban található műhely működését, valamint, hogy a hatóságok nem teszik meg bejelentéseikre a szükséges intézkedéseket. Az országgyűlési biztos általános helyettese az OBH 762/1999. számú jelentésében azt állapította meg, hogy a panaszos akkori beadványában kifogásolt, az eljárásra kijelölt szécsényi jegyző elhúzódó eljárásával kapcsolatban alkotmányos joggal összefüggő visszásság nem keletkezett. Az ismételt panasz alapján az építési ügyben eljárásra kijelölt salgótarjáni jegyzőtől kértem tájékoztatást. A válaszból megállapítottam, hogy a vállalkozó építési ügye 1997-ben indult, a műhelyként használt épületekre fennmaradási és továbbépítési, majd egy újabb építmény építésére építési engedélyt kapott. 1998-ban az akkor illetékes szécsényi jegyző az engedély nélküli építési munkák azonnali hatályú leállítására kötelezte a vállalkozót, majd felszólította az építtetőt, hogy a műhelyépületben csak jogerős használatbavételi engedély birtokában végezhet bármilyen tevékenységet. A rendelkezésre álló iratok tanúsága szerint az engedély nélküli használat miatt több ízben került sor végrehajtási pénzbírság kiszabására. Ezeknek behajtásáról az ügyben eljárt jegyzők gondoskodtak. Az építtető az utóbb épített műhelyépületre használatbavételi engedélyt nem kapott, miután a környezetvédelmi hatóság és az ÁNTSZ nem járult ahhoz hozzá. A salgótarjáni jegyző több ízben tartott helyszíni szemlét annak megállapítására, hogy a vállalkozó működteti-e a műhelytoldalék épületben lemezvágó és sajtológépeit, azonban egy alkalommal sem igazolódott be a panasz megalapozottsága. A panaszos a hivatalomba előterjesztett beadványa óta újabb kérelmet nem nyújtott be az építésügyi hatósághoz. Felkérem a salgótarjáni jegyzőt, amennyiben ismételt bejelentés érkezik hozzá a használatbavételi engedély nélküli építményrészben esetlegesen folyó munkavégzéssel kapcsolatban, úgy azt határozattal bírálja el.
A nagylóci jegyző arról tájékoztatott, hogy a panaszos szomszédja 1983-ban kapott telepengedélyt szerszámkészítő kisipari tevékenység gyakorlására. Az egyéni vállalkozás az évek során társas vállalkozássá alakult. A tevékenységet a lakóház pincéjében és a lakóházhoz az 1980-as évek elején épített toldalék épületrészben gyakorolják. Ezen tevékenység ellen egy esetben sem érkezett kifogás. Felkérem a nagylóci jegyzőt, hogy amennyiben a vállalkozás a Korm. rendeletben meghatározott határidő lejártáig nem adja be a telepengedély iránti kérelmét, úgy soron kívül tegye meg a szükséges intézkedéseket. Amennyiben pedig előterjesztik a kérelmet, akkor figyeljen arra, hogy a panasz tárgyát képező melléképületben a használatbavételi engedély megadásáig ipartevékenység ne legyen folytatható.
10.  Az OBH 5216/2001. sz. ügyben a panaszos azt sérelmezte, hogy budapesti lakóháza mellett 20 éve üzemel egy kovácsműhely, amelynek üzemelése által okozott zaj és rezgés a környék lakóit évek óta zavarja. A panaszos kifogásolja azt is, hogy több ízben fordult az illetékes hatóságokhoz, de bejelentései eredménytelenek maradtak, így problémája jelenleg is fennáll. Kifogásolta továbbá azt is, hogy az időközben a jogszabály-módosítás miatt megindult telepengedélyezési eljárás felfüggesztéséről nem kapott értesítést. Az ügyben megállapítottam, hogy a kovácsműhelyt befogadó épületek ideiglenes jellegűek, erről az építésügyi hatóság nem tájékoztatta a telepengedélyezési eljárást folytató hatóságot. Megállapítottam továbbá, hogy az elhúzódó eljárást elsődlegesen a környezetvédelmi hatóság szakhatósági állásfoglalásának hiánya okozta. Figyelemmel arra, hogy a szakhatósági állásfoglalás bevárása kifejezetten a panaszos és a telep környezetében lakók érdekében áll, a jegyző eljárásával szemben nem állapítottam meg a vizsgált alkotmányos jogokkal összefüggésben visszásságot. Ugyanakkor felkértem a jegyzőt építésügyi szakhatósági állásfoglalása saját hatáskörében történő felülvizsgálatára az ideiglenességre tekintettel, továbbá a környezetvédelmi hatóságot a szakhatósági állásfoglalás mielőbbi megadása érdekében. A jegyző arról értesített, hogy a szakhatósági állásfoglalások  megérkezését követően a vállalkozó részére kiadta a telepengedélyt. Az építésügyi szakhatósági állásfoglalásban rámutatott arra, hogy az ideiglenes jellegű építmények a szabályozási terv elfogadását követően véglegesíthetők lesznek. A panaszosnak a hivatalomban kezdeményezett eljárást megelőző, a polgármesteri hivatalba írt beadványára lefolytatott eljárást elutasító határozattal zárta le, felhívva az érdekelt figyelmét a jogorvoslati jog igénybevételének lehetőségére. A környezetvédelmi hatóság felkérésemre arról tájékoztatott, hogy szakhatósági véleményét a jegyző részére megküldte. A megkeresett hatóságok válaszait és intézkedéseit tudomásul vettem, az ügyet lezártam.
11. Az OBH 2501/2001. sz. ügyben egy vállalkozó fordult hivatalomhoz panasszal, amelyben azt sérelmezte, hogy a telepengedély iránti kérelmét huzamos időn keresztül nem bírálta el a hatóság. A kijelölés alapján eljáró budaörsi jegyző arról tájékoztatott, hogy a kérelem benyújtását követően megindult építésügyi hatósági eljárás jogerős, végrehajtható befejezéséig az eljárását felfüggesztette. Ebben az esetben új telepengedély kiadásának igénye merült fel, amikor is a Korm. rendelet előírásait figyelembe véve kell majd a jegyzőnek határozatot hozni. Figyelemmel arra, hogy a jegyző eljárása megfelelt a vonatkozó jogszabályoknak, a panaszt elutasítottam.
12. Az OBH 2687/2002. sz. ügyben a panaszos a szomszédjában a lakóház pincéjében folytatott lakatostevékenységet sérelmezte. Az iratokból megállapítottam, hogy a panaszos korábbi beadványaira a Közép-Duna-völgyi Környezetvédelmi Felügyelőség, az ÁNTSZ Pest Megyei Intézete, valamint a fóti jegyző helyszíni szemlét tartott. A  zajszint mérés határérték-túllépést nem mutatott. A jegyző azt a tájékoztatást adta, hogy a tevékenység telepengedély-köteles, azonban a vállalkozónak 2002. december 31-ig kell az engedély iránti kérelmet benyújtania. Az eljáró hatóság utólag arról tájékoztatott, hogy a vállalkozó a telepengedély iránti kérelmét előterjesztette. Miután kiderült, hogy a tevékenységet olyan helyiségben folytatja, amelyre nem rendelkezik rendeltetéstől eltérő használatra jogosító engedéllyel, megindult az építésügyi hatósági eljárás. A rendeltetéstől eltérő használatot engedélyező jegyzői határozatot a panaszos megfellebbezte. A jogerős és végrehajtható építésügyi határozat becsatolásáig ezért a jegyző a telepengedélyezési eljárást felfüggesztette. Ugyanígy felfüggesztette a panaszos ismételt beadványára  indult eljárást is, miután az építésügyi eljárás során hozott döntés az alapja a megteendő intézkedésének. A jegyző válaszát elfogadtam, és  vizsgálatomat a panaszosnak a hatásköröm jelenlegi hiányáról  szóló tájékoztatással  lezártam.
13.   Az OBH 3067/2000. sz. ügyben a budapesti panaszos a szomszédjában üzemelő tésztaüzem által okozott zajt kifogásolta, valamint azt, hogy éjszaka is dolgoznak az üzemben, az alkalmazottak kiabálnak, a magnó teljes hangerővel szól. A lisztfeltöltést kompresszorral végzik kétnaponta reggel 5 óra és este 22 óra között, kiszámíthatatlan időpontokban. A panaszos az üzem bővítését is kifogásolja, mivel családi házas övezetben lakik. Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a működési engedélyt megadó hatóság nem vizsgálta azt, hogy a tevékenységet olyan helyiségben kívánták folytatni, amelynek rendeletetése lakás volt. Ezért az építésügyi hatóságot a szükséges eljárás lefolytatására kértem, és annak megállapításai alapján a kiadott működési engedély felülvizsgálatát kezdeményeztem. A X. kerületi jegyző ajánlásomat elfogadta, és megtiltotta a rendeltetéstől eltérő használatot. A jegyző döntése alapján a Fővárosi Állategészségügyi és Élelmiszer Ellenőrző Állomás a tésztaüzem bővítésére kiadott új működési engedélyt visszavonta, a meglévő működési engedély ügyében, pedig felülvizsgálatot rendelt el. Bár itt a működési engedélyt nem a jegyző adja ki, az eljárás hasonlósága, és az eljárás során felmerülő kérdések azonossága miatt szintén szükségesnek tartottam az ügy ismertetését.
Az érintett alkotmányos jogok:
A Magyar Köztársaság Alkotmánya
•	2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
•	§ A Magyar Köztársaság elismeri és támogatja a vállalkozás jogát és a gazdasági verseny szabadságát.
•	13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.
•	18. § A Magyar Köztársaság elismeri és érvényesíti mindenki jogát az egészséges környezethez.
•	57. § (5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati jogot - a jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében, azzal arányosan - a jelenlévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja.
•	70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.
(2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.
Alkalmazott jogszabályok: mellékletben.
A vizsgálat megállapításai:
	Az ismertetett panaszok közös jellemzője, hogy az indítványozók a lakóhelyük közelében lévő  telephelyek (műhelyek, üzemek) hangos, zajos, rezgést, rázkódást okozó, esetleg bűzös, levegő-szennyező működését kifogásolták, amely zavarja nyugalmukat, éjszakai pihenésüket, ingatlanaik használatát, és a hatóságok nem intézkednek időben, illetőleg kellő hatékonysággal a zavaró hatás megszüntetése érdekében. Több panaszos sérelmezte, hogy a jegyző kérelmükre csak levélben válaszolt, és nem határozatban, így a jegyzői intézkedés ellen nem tudtak kihez fordulni. A panaszok többsége a már évek óta működő üzemek tevékenységével kapcsolatos, néhány beadvány vonatkozik csak az új telepengedély kiadására (OBH 2501/2002.). 
	A környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. évi LIII. törvény úgy rendelkezik, hogy a levegő védelme kiterjed a légkör egészére, annak folyamataira és összetételére, valamint a klímára. A tevékenységek, létesítmények tervezésénél, megvalósításánál, folytatásánál, valamint a termékek előállításánál és használatánál törekedni kell arra, hogy a légszennyező anyagok kibocsátása a lehető legkisebb mértékű legyen. A környezeti zaj és a rezgés elleni védelem kiterjed mindazon mesterségesen keltett energia kibocsátásokra, amelyek kellemetlen, zavaró, veszélyeztető vagy károsító hang-, illetve rezgésterhelést okoznak. A törvény szerint a zaj- és a rezgésforrások zajkibocsátásának, illetve rezgésgerjesztésének csökkentését műszaki, szervezési módszerekkel kell megoldani. Az Étv. pedig előírja, hogy az építmények és azok részeinek építése, bővítése, felújítása, átalakítása, helyreállítása, korszerűsítése során érvényre kell juttatni az országos építési szakmai követelményeket, különösen a higiénia, egészség- és környezetvédelem, a zaj és rezgés elleni védelem követelményeit is. Biztosítani kell fenti tevékenységek során az Étv. szerint, hogy az építmény rendeltetésszerű használatával járó környezeti terhelés az adott helyen megengedett mértéket ne lépje túl.
	A Fővárosi Főügyészségnek a telepengedélyezési eljárások tárgyában 2000-ben lefolytatott hatósági eljárások törvényességi vizsgálatáról szóló összefoglaló jelentése elsősorban az újonnan kiadott telepengedélyekre vonatkozik. A jelentés rámutatott arra, hogy az engedélyt kiadó hatóságok több esetben nem vizsgálták, hogy a vállalkozó rendelkezik-e egyáltalán a tevékenység gyakorlásához szükséges más engedéllyel (például cégbírósági bejegyzés, társasági szerződésben tevékenységi kör rögzítése, ingatlan használati jogával való rendelkezés). A Budapestre illetékességi jogkörrel rendelkező környezetvédelmi hatóság a Közép-Duna-völgyi Környezetvédelmi Felügyelőség rendszeresen nem tartotta be a számára nyitva álló határidőt szakhatósági állásfoglalása megadásakor. Megállapítást nyert, hogy a környezetvédelmi hatóság állásfoglalásának késedelme miatt a telepengedélyt megadó határozatban a tevékenység gyakorlásához ezért semmilyen kikötés nem párosult. Rámutatott a főügyészségi vizsgálat, hogy a Korm. rendelet és a környezeti hatásvizsgálat elvégzéséhez kötött tevékenységekről szóló 20/2001. (II. 14.) Korm. rendeletben megjelölt TEÁOR-számú tevékenységek meghatározása több esetben is ütközik. Rendszeresen előfordult, hogy nem, vagy nem jól jelölték meg a kérelmezők a TEÁOR-számot, így nem lehetett meghatározni, hogy telepengedélyhez, vagy környezetvédelmi engedélyhez kötött tevékenységet kívánnak-e folytatni. Általános hibaként rögzítette a főügyészségi vizsgálat, hogy a telepengedélyezési hatóság nem vizsgálta a tevékenységet magában foglaló épület (helyiség) rendeltetését. Több ízben fogadták el például a lakás megnevezésű, illetőleg garázsként nyilvántartott építmény esetében a tulajdonos, illetőleg a szomszédok tevékenység folytatásához való hozzájárulását, mintegy kiváltva az építési hatóság nyilatkozatát. Általános hibaként értékelte a Főügyészség azt is, hogy az eljáró hatóságok a szakhatóságoktól 15 napon belül kérték az állásfoglalásuk megadását, holott a Kvtv. 92 .§ (2) bekezdése szerint a környezetvédelmi hatóság, míg a 72/1996. (V.22.) Korm. rendelet 27. § (1) bekezdése szerint a vízügyi hatóság a megkeresést 30 napon belül köteles teljesíteni. Megállapította továbbá a főügyészségi vizsgálat, hogy "az Áe. rendelkezéseit szinte egyetlen hatóságnál sem tudták maradéktalanul betartani. Ez azonban részben objektív okokra is visszavezethető. A szakhatóságok állásfoglalása (elsősorban a vízügyi, illetve környezetvédelmi) csaknem mindig jelentősen elhúzta az eljárást. Mivel azonban a Korm. rendeletben a jogalkotó nem tért el az általános 30 napos ügyintézési határidőtől", a Főügyészség nem mellőzhette az ügyészi intézkedés megtételét. Az Áe.  szabályainak megsértése miatt felszólalást nyújtott be az ügyintézési határidő be nem tartása miatt, több esetben a helyszíni szemle megtartásával kapcsolatban, illetőleg az engedélyezési eljárásnak a szakhatósági állásfoglalás megérkezéséig való felfüggesztése miatt. Elvi szinten megállapította a Fővárosi Főügyészség, hogy a Korm. rendelet és a hozzá kapcsolódó jogszabályok nincsenek olyan összhangban, mely alapján a kérdéses témakör megnyugtató módon lenne szabályozva, "ideértve a környezetvédelmet, mint prioritást érdemlő területet". Felmerült a vizsgálatok során annak a kérdése is, hogy a már hatályon kívül helyezett IpM rendelet alapján telepengedéllyel rendelkező, illetve a Korm. rendelet hatályba lépése előtt tevékenységüket megkezdő ügyfelek vonatkozásában mi a követendő eljárás. Ha az ügyfelek benyújtják a kérelmüket, de a településrendezési tervben meghatározott övezeti besorolás alapján a kérelemben feltüntetett telepen az adott tevékenység nem végezhető, mi a teendő? Milyen jogszabály alapján kötelezik ebben az esetben a hatóságok az ügyfeleket tevékenységük abbahagyására, a Korm. rendeletben  az új engedélyek iránti kérelmek benyújtására meghatározott végső határidő előtt nem ütközik-e a tevékenység abbahagyására kötelezés a jóhiszeműen szerzett és gyakorolt jogok tilalmába? Jár-e az ügyfeleknek anyagi kártalanítás?
	A Fővárosi Közigazgatási Hivatal volt vezetője az egységes jogalkalmazási gyakorlat érdekében a kerületi jegyzőket tájékoztatta  álláspontjáról. Ennek értelmében  új telep létesítésére irányuló kérelem esetében a Korm. rendelet 5. § (2) bek. b.) pontja szerint "a szomszédokat a jegyző csupán értesíti a helyszíni szemléről, ahol észrevételt (s nem hozzájáruló, illetve elutasító nyilatkozatot) tehetnek. A fellebbezési jogukat a szomszédok a telepengedély kiadása ellen tehát a jogerőre emelkedett építési hatósági engedély kiadásával kimerítették", és ezért nem kell a telepengedély kiadásáról még értesítést sem küldeni részükre. Amennyiben azonban a telephely működésével kapcsolatban a szomszédok panaszbejelentést tesznek, a hatóságoknak meg kell tenniük a Korm. rendelet alapján a szükséges intézkedéseket. Felhívta a jegyzők figyelmét a közigazgatás hivatal volt vezetője, hogy a szomszédok esetleges jogsérelme más jogterület alá is eshet, így pl. a Ptk.-ban előírt jogosultságok és kötelezettségek alapján is lehetséges jogsérelem elbírálása a bíróság által. A Korm. rendelet 5. § (1) bekezdés szerint, ha a kérelmező nem rendelkezik korábbi telepengedéllyel, illetve ha a telepengedélyezési eljárást nem előzte meg építésügyi engedélyezési eljárás, akkor a jegyző az építésügyi hatóság szakhatósági állásfoglalása alapján a telepengedély kiadására vonatkozó döntés előtt köteles meggyőződni arról, hogy a településrendezési tervben meghatározott övezeti besorolás alapján a kérelemben megjelölt tevékenység végezhető-e. Értelmezésünk szerint ebből az következik, hogy ha a létesítésekor jogszerű építéshatósági engedélyek alapján megnyitott, már működő telepről van szó, a később hatályba lépett település-rendezési terv tiltása visszamenőleges hatállyal nem teszi érvénytelenné az ügyfél által korábban beszerzett jogerős építéshatósági engedélyeket. A korábban jogszerűen létesült üzemeknek is rendelkezniük kell azonban a telepengedély megszerzéséhez a jelenlegi előírások szerint szükséges, érvényes szakhatósági engedélyekkel. Más a helyzet természetesen, ha a jogszabály hatályba lépése előtt már működő, de korábbi telepengedéllyel, illetve hatósági engedélyekkel nem rendelkező kérelmezőről van szó, vagy új üzem kér telepengedélyt. Ebben az esetben a (2) bekezdés szerint annak vizsgálata az elsődleges, hogy az övezeti besorolás alapján nem kizárt-e a tevékenység folytatása." Vizsgálatom alapján megállapítottam, hogy a fővárosi kerületi jegyzők az iránymutatás szerint járnak el. A 1095/2001. számú ügyben a jegyző éppen a fentiek miatt ajánlásomat felterjesztette a Fővárosi Közigazgatási Hivatalhoz.  
	A vizsgált ügyekből megállapítottam, hogy a jegyzők - a benyújtott telepengedélyezés iránti kérelmek esetében - mindig megkeresték a környezetvédelmi hatóságot, mint szakhatóságot. A Közép-Duna völgyi Környezetvédelmi Felügyelőség eljárásával szemben több kifogás merült fel az illetékességi területéhez tartozó jegyzőktől. Ezt támasztja alá a Fővárosi Főügyészség törvényességi vizsgálata is, amikor megállapította, hogy az első fokú környezetvédelmi hatóság rendszeresen a jegyző által megjelölt 15 napos válaszadási határidőn túl, de még a Kvtv. 92. § (1) bekezdésében meghatározott 30 napot is  túllépve adta meg szakhatósági állásfoglalását. 
	Megállapítottam azonban azt is, hogy a környezetvédelmi felügyelőségek sok esetben nem tehetnek szakhatósági eljárásaik elhúzódásáról. Az 1990-es évek közepétől igen nagy mennyiségű új feladatot kaptak a felügyelőségek, amelyekhez nem biztosították megfelelően sem a tárgyi, sem a személyi feltételeket. Bár  a közelmúltban a felügyelőségek bizonyos létszámot kaptak feladataik ellátására, tudomásom szerint azonban ezt szinte teljes egészében a hulladékgazdálkodási törvény (és végrehajtási jogszabályai), valamint a felszín alatti vizek védelmével kapcsolatos 33/2000. (III.17.) Korm. rendeletben meghatározott feladatok teljesítése veszi igénybe. Ugyanígy nagy feladatot rónak a környezetvédelmi hatóságokra az egységes környezethasználati engedélyezésről szóló 193/2001. (X.19.)  Korm. rendeletben megfogalmazottak. Megállapítottam továbbá, hogy a Korm. rendelet hatálya alá tartozó százezres nagyságú eljárásokra nincsenek kellően felkészülve a környezetvédelmi hatóságok (és minden valószínűség szerint a többi szakhatóság sem). A Közép-Duna-völgyi Környezetvédelmi Felügyelőség illetékességi területe igen nagy. Két város kivételével Budapest, Pest és Nógrád megye, valamint Heves megye hét települése tartozik hozzá. A vállalkozások országos szinten Budapestre, és Pest megye területére koncentrálódnak, ezért a felügyelőség a Korm. rendelet szerinti helyszíni szemlén többségében nem tud részt venni. Megállapítottam, hogy a Közép-Duna-völgyi Környezetvédelmi Felügyelőséghez a jegyzők sokszor rendkívül hiányosan küldik meg a kérelmet a szakhatósági állásfoglalás megadásához. A Korm. rendeletben felsorolt mellékletek hiányoznak, a kérelmekből nem derül ki, hogy milyen a környezete a folytatni kívánt tevékenységnek. Szükségesnek látom ezért a Korm. rendelet módosítását, illetőleg kiegészítését azzal, hogy a telepengedély iránti kérelem kötelező melléklete legyen egy helyszínrajz is, amelyből kitűnik a telephely környezetében lévő ingatlanok elhelyezése és funkciója. A gyakorlat szerint a környezetvédelmi felügyelőség megkeresése a helyszíni szemle kitűzésével egyidejűleg (mint már említettem, gyakran hiányos kérelemmel) történik arra való hivatkozással, hogy a helyszínen úgyis kiderül milyen intézkedésekre van szükség. Ilyen esetben is gyakran merül fel problémaként, hogy a szakhatóság kiegészítésre hívja fel a kérelmezőt. Ebben az esetben, ha a kérelmező határidőben teljesíti is a felhívásban foglaltakat, a szakhatósági állásfoglalás adására nyitva álló idő letelik. Miután az Áe. 37. §-a a szakhatósági állásfoglalás megadását nem tekinti az eljárás felfüggesztésére okot adó körülménynek, a jegyzőnek élnie kell(ene) az ügyintézési határidő meghosszabbítására lehetőséget adó Áe. rendelkezéssel. A vizsgált ügyek azt mutatják, hogy a jegyzők ezzel a lehetőséggel nem élnek, holott a környezetvédelmi érdekek ezt megkövetelnék. 
	Az előírt helyszíni szemlén való megjelenés, valamint a sok esetben szükségessé váló mérések, vizsgálatok költségvonzata nincs megfelelően biztosítva. A telepengedélyezési eljárás igazgatási szolgáltatási díja a telepengedélyt kiadó hatóság bevétele, azaz a díj  a települési önkormányzathoz kerül.  Felmerül az a kérdés, hogy az eljárásba kötelezően bevont szakhatóságok miért nem részesülnek e díjból?
	Megállapítottam, hogy figyelemmel arra, hogy az Áe. 21. § (2) bekezdése értelmében, ha a szakhatóság a megkeresésnek határidőn belül nem tesz eleget, akkor a szakhatósági hozzájárulást megadottnak kell tekinteni, a jegyzők - kevés kivétellel - kikötés nélkül hozták meg a telepengedélyt tartalmazó határozatokat, holott az utóbb megküldött  szakhatósági állásfoglalások 99 %-a kikötéseket tartalmaz. Budapesten gyakran fordult elő, hogy a környezetvédelmi hatóság szakhatósági állásfoglalását, amelyben akár szigorú kikötéseket is meghatározott, a már jogerős határozat kiadását követően küldte meg a megkereső jegyzőnek. Ezeket a kikötéseket az Áe. 72. §-a alapján a jegyzők azonban már nem tudták érvényesíteni.
	A jelentősebb ipari területekkel rendelkező megyék közigazgatási hivatalaitól olyan tájékoztatást kaptam, hogy számos probléma adódik a Korm. rendelet értelmezéséből. Ilyen többek között, hogy a nagy ipari vállalatok kisebb egységenként működnek tovább. Ugyanazon az ingatlanon több önálló vállalkozás alakult. A jogelőd(?) szervezet rendelkezett engedélyekkel, ugyanakkor a kivált egységek nem komplexen folytatják a tevékenységet, hanem annak csak egy részét, s esetleg nem is abban a helyiségben (csak azonos földrészleten) mint megelőzően. Ilyen esetben új engedélyt kell kiadni?
	Több megyei közigazgatási hivatal arról tájékoztatott, hogy a legtöbb problémát a már működő telephelyen végzett tevékenység jelenti. Van, aki vállalkozói igazolvány alapján, van, aki régi jegyzői (vagy annak jogelődje által kiadott) határozat alapján végzi tevékenységét. Mint arra a Pest Megyei Közigazgatási Hivatal rámutatott, a "korábban kiadott engedélyeknél soha, senki nem vizsgálta azt, hogy a tevékenység végzése milyen környezetvédelmi, vagy zajhatással jár, ez számos esetben panaszra ad okot a lakókörnyezetben élők részéről. Éjjel, nappal, hétvégeken, ünnepnapokon működnek, és ezt még tetézi - ahol a tevékenység jellege megköveteli - a jelentős gépkocsi-, teherautó-, kamionforgalom is." Más közigazgatási hivatalok arról tájékoztattak, hogy  elvétve kerül hozzájuk lakossági panasz. Szerintük feltételezhetően az az oka, hogy helyben igyekeznek, főleg egyeztetéssel orvosolni a problémát, illetőleg a lakóházak és a telephelyek között igen nagy a távolság. 
	A Korm. rendelet 2002. december 31-i határidőt ír elő a már működő telepen végzett, a rendelet hatálya alá tartozó tevékenységek esetében a telepengedély megkérésére. A vizsgált panaszok közül többnél azt állapítottam meg, hogy a jegyzők a környezetben élők panaszára nem indították meg a már működő, telepengedéllyel nem rendelkező vállalkozások esetében a telepengedélyezési eljárást. A jegyzők a bejelentéseket nem vizsgálták ki, illetőleg arra az álláspontra jutottak, hogy a Korm. rendeletben meghatározott határidőig nincs hatáskörük érdemi intézkedést tenni. A beadványokat ezért különböző szakhatóságokhoz továbbították intézkedés megtétele céljából. A már befejezett vizsgálatok alapján (OBH 1147/1998., 1095/2001., 2330/2001.) az illetékes jegyzőket felkértem a szükséges eljárás lefolytatására. A 2330/2001. számú ügyben a budaörsi jegyző - elfogadva kezdeményezésemet - megindította a telepengedélyezési eljárást. Ugyanakkor a 1095/2001. számú ügyben a XV. kerületi jegyző arról tájékoztatott, hogy nincs módja a jogszabály alapján az eljárást lefolytatni. A megyei közigazgatási hivataloktól kapott tájékoztatásokból megállapítottam, hogy Hajdú-Bihar megyében (OBH 1095/2001., 1795/2001.) és Budapesten a Korm. rendeletben a már működő vállalkozások esetében a telepengedély iránti kérelem benyújtására meghatározott határidő előtt a lakossági panaszok alapján "hatáskör hiányában" nem folytatják le hivatalból a telepengedélyezési eljárást. A tájékoztatást adó többi megyében a hatáskör hiánya fel sem merült kérdésként.
	Mint fentebb említettem, a Korm. rendelet többszöri módosítása a már működő vállalkozásokra vonatkozóan, 2002. december 31-ig ad lehetőséget  az engedély iránti kérelem benyújtására a vállalkozóknak. Nem ad azonban arra vonatkozóan útmutatást, hogy van-e  jogkövetkezménye a határidő elmulasztásának, illetőleg  szankcionálható-e a mulasztás. Álláspontom szerint, figyelembe véve a Korm. rendelet 3. §-át, mely szerint jogerős telepengedély nélkül a tevékenységet megkezdeni, folytatni, illetve módosítani nem lehet, az ilyen vállalkozások szabálytalanul fognak működni.  A kérelem benyújtásának határideje jogvesztő - véleményem  szerint -, és ezért arra következtettem, hogy a határidő elmulasztása esetén a jegyzőknek 2003. január 2-án minden engedély nélkül működő, illetőleg a kérelem benyújtását elmulasztó vállalkozást meg kell tiltani (be kell záratni). Tekintettel arra, hogy a telepengedélyezési eljárásra a Korm. rendelet eltérő rendelkezései kivételével az Áe. szabályai vonatkoznak, a jegyző szabad belátásától függ, hogy határozatát azonnal végrehajthatóvá nyilvánítja-e az esetleges közérdekre hivatkozva, vagy biztosítja a fellebbezés halasztó hatályát.  Ez utóbbi  esetben felmerül a kérdés, hogy 2003. január 2-ától legálisan üzemelnek-e az engedéllyel nem rendelkező vállalkozások? A Korm. rendelet, miután ezen kérdésről nem rendelkezik, jogbizonytalanságot okoz mind a vállalkozó, mind a környezetében élő lakosság vonatkozásában, de az eljáró hatóság számára is. Az Alkotmánybíróság több határozatában, így a 9/1992. (I.30.) Ab határozatában is rámutatott arra, hogy a "jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam - s elsősorban a jogalkotó -  kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára." Ezért szükségesnek látom a Korm. rendelet kiegészítését oly módon, hogy a jegyzőnek ezekben az esetekben azonnali hatályú intézkedést kelljen hoznia. Ezt indokolja a türelmi idő "méltányosságból" történt kétszeri meghosszabbítása is! Nem ad választ a Korm. rendelet arra sem, hogy az engedély iránti kérelmet benyújtó vállalkozások legálisan működnek-e az ügyintézési határidőn belül, vagy ha a hatóság nem dönt időben, mi a követendő eljárás? A 2002. december 31-e végső határidő, ameddig kérni kell, előbb pedig lehet kérni önként, vagy "kötelezni a kérésre", ha bepanaszolták!
	Az OBH 5216/2001. számú ügyben a panaszosok többek között azt is sérelmezték, hogy a szomszédságukban működő telep kora reggeltől késő estig, gyakran hétvégén is üzemel. A vizsgálat során megállapítottam, hogy a Korm. rendelet nem ad lehetőséget az eljáró hatóságok számára, így a közreműködő szakhatóságok számára sem, hogy a környezetet zavaró tevékenységet időbeli korlátok közé szorítsa. Mint arra a 1377/1999. számú, az üzletek működésével kapcsolatos átfogó vizsgálatban rámutattam, a nyitvatartási idő szabályozása és annak ellenőrzése a környezetre "káros" tevékenységeket illetően a környezetben élők  érdekeit figyelembe venné, védené valamint kedvezően befolyásolná. Az üzletek működési rendjéről szóló 4/1997. (I. 22.) Korm. rendeletnek az üzletek nyitva tartását szabályozó rendelkezéseinek módosítását éppen ezért kezdeményeztem. Ugyanígy szükségesnek látom a telepengedély alapján gyakorolható tevékenységek esetében is a működtetés időkorlátai megállapíthatóságának szabályozását. A hivatkozott OBH 5216/2001. sz. ügyben megállapítottam, hogy azok az épületek, amelyekben a tevékenységet folytatják, ideiglenes fennmaradási engedéllyel rendelkeznek.  Az épületek közül az egyik  naptári napban meghatározott ideig rendelkezik ideiglenes fennmaradási engedéllyel. Ennek ellenére a környezetvédelmi hatóság a meghatározott időt követő plusz 8 évig terjedő határozott idejű szakhatósági hozzájárulást adott a tevékenységre. A Korm. rendelet nem ad lehetőséget a jegyzőnek arra sem, hogy a telepengedély érvényességét határozott időben (illetőleg ideiglenes jelleggel)  állapítsa meg. Az OBH 1001/2001. sz. ügyben a jegyző ennek ellenére adott a PB-gáztelep működésére ideiglenes telepengedélyt. Tekintettel arra, hogy a már hivatkozott kerületi ügyészségi vizsgálat alatt az engedélyt kérő személye változott, és ezért a konkrét ügyben nem tett intézkedést az ügyészség, s ezt, mint fentebb jeleztem, elfogadtam, a konkrét ügy kapcsán nem vizsgáltam  a jegyző egyébként szabálytalan eljárását. Szükségesnek tartom azonban  a Korm. rendelet kiegészítését, a különböző jogszabályokhoz  (Ét., Kvtv.) igazodva oly módon, hogy a jegyzőnek lehetősége legyen határozott időtartamú (ideiglenes hatályú) telepengedély kiadására.
	A vizsgált ügyekből és a megyei közigazgatási hivatali tájékoztatásokból megállapítottam továbbá, hogy az eljáró jegyzők különböző módon értelmezik és ennek alapján másképp járnak el a Korm. rendelet 7. § (2) bekezdését illetően. Az idézett jogszabályhely szerint a jegyző a telepengedély megadására vonatkozó határozatáról a kérelmezőn kívül értesíti az eljárásban résztvevő hatóságokat és szervezeteket, valamint az Országos Munkabiztonsági és Munkaügyi Felügyelőség területi szervét. Nem kell értesítenie azonban az eljáró hatóságnak a Korm. rendelet szerint az eljárásba egyébként bevont szomszédokat. A fentebb hivatkozott - a volt gazdasági miniszter e témakörben adott - válasz(a) szerint a már működő telepek tevékenységét kifogásoló állampolgári bejelentések esetén a bejelentő kap a határozatból. Ezzel a bejelentőnek az Alkotmányban biztosított jogorvoslati joga megfelelően érvényesül. Ha azonban abból a jogelméleti megközelítésből indulunk ki, hogy az Áe. szabályait akkor kell alkalmazni, ha külön jogszabály valamely, az Áe.-ben szabályozott kérdést nem rendezi, akkor a telepengedélyt megadó határozatról valóban nem kell értesülnie a szomszédoknak, illetve azoknak, akikre a tevékenység kihatással lehet. A közigazgatási hivatalok tájékoztatása szerint a gyakorlatban általában ennek ellenére küldenek határozatot a szomszédoknak (Hajdú-Bihar Megyében  a telephely környékén lakóknak is, hiszen a fellebbezési eljárásban a szakhatósági nyilatkozatokat a tájékoztatás szerint ők is gyakran kifogásolják) az Áe. 3. § (4) bekezdésére tekintettel.
	Vizsgálatom ideje alatt értesültem a Legfelsőbb Bíróság a Kf. IV. 39.551/2001/5. számú, 2002. január 24-én kelt ítéletéről, amelyből kitűnik, hogy a bíróság   véleményemmel részben ellenkező álláspontra helyezkedett.  Bár az ítélet egy építési engedélyezési eljárás során hozott közigazgatási határozat ügyében született, azonban az építési engedélyezésről szóló jogszabály ugyanúgy meghatározza azt, hogy kinek kell a határozatból küldenie a hatóságnak, mint a Korm. rendelet. "Az Áe. 3. § (4) bekezdése szerint ügyfél az a magánszemély, jogi személy, vagy jogi személyiséggel nem rendelkező más szervezet, amelynek jogát vagy jogos érdekét az ügy érinti. A 3. § (8) bekezdése szerint a (6) és (7) bekezdésben nem említett államigazgatási eljárásokra vonatkozó jogszabályok e törvény rendelkezéseitől csak akkor térhetnek el, ha ezt a törvény megengedi. Az R. 21. §-a azonban nem arra vonatkozik, hogy az R. eltér az Áe. 3. § (4) bekezdésében meghatározott ügyfél fogalmától, hanem arról rendelkezik, hogy kikkel kell az építési engedély megadásáról vagy megtagadásáról rendelkező határozatot közölni. A két fogalmat: ügyfél, illetőleg a határozat  kötelező kézbesítése,  nem lehet egybemosni, azonosítani. A Legfelsőbb Bíróság álláspontja szerint építésügyben is ügyfél lehet az, akinek az R. 21. § figyelembevételével ugyan nem kötelező a határozatot kézbesíteni, de az Áe. 3. § (4) bekezdése értelmében az ügy a jogát vagy jogos érdekét érinti, (tehát pl. nem egy közvetlen szomszédos ingatlan tulajdonosának, amelyet az engedélyezett építés érint). A felperesnek ezt a jogát vagy jogos érdekét azonban az alperes eljárásában nem vizsgálta."  Hasonló álláspontot képvisel jelenleg a telepengedélyezési eljárással kapcsolatosan - ellentétben az országgyűlési biztosnak a Korm. rendelet megjelenésekor hivatalban volt gazdasági miniszter által adott válaszával - a jogszabályt előterjesztő ágazati minisztérium, amikor egy iránymutatást kérő közigazgatási hivatal részére azt a választ adta, hogy az Áe. 3. § (4) bekezdése értelmében a szomszédok minden esetben ügyfelek, hisz jogukat, jogos érdekeiket érinti a hatósági aktus. Az általános és különös jogszabály összevetése, valamint az ágazati minisztérium és a Legfelsőbb Bíróság ítéletében kifejtettek miatt különösen fontosnak tartom, hogy a Korm. rendelet irányt mutasson arra vonatkozóan, hogy kit kell ügyfélnek tekinteni az eljárásban, kinek a jogát, jogos érdekét érinti a telepengedély, illetve kinek kötelező kézbesíteni a határozatot. (Pl. a folytatott tevékenység védőtávolságán belül élő, illetőleg a hatásterületen élőknek az eljárásba való bevonásával és a határozatnak részükre történő megküldésének az előírásával.)
	A vizsgálatok alapján megállapítottam, hogy számtalan esetben az építésügyi hatóság eljárása miatt keletkeznek a panaszosok problémái. A Korm. rendelet 5. § (1) bekezdése szerint abban az esetben, ha a kérelmező nem rendelkezik korábbi telepengedéllyel, illetve ha a telepengedélyezési eljárást nem előzte meg építésügyi hatósági engedélyezési eljárás, akkor a jegyző az építésügyi hatóság szakhatósági állásfoglalása alapján a telepengedély kiadására vonatkozó döntése előtt köteles meggyőződni arról, hogy a településrendezési tervben meghatározott övezeti besorolás alapján a kérelemben feltüntetett telepen az adott tevékenység végezhető-e.
	A többször hivatkozott OBH 5216/2001. számú ügyben az építésügyi hatóság szakhatósági állásfoglalásában nem mutatott rá az épületek ideiglenes jellegére, igaz,  a  Korm. rendelet  vonatkozó előírása valóban csak az övezeti besorolásról ír elő szakhatósági állásfoglalási kötelezettséget. 
	A vizsgált ügyek mindegyikénél megállapítható, hogy az épületek műszaki állapotának és rendeltetésének vizsgálata bármelyik telepengedély megadása előtt szükséges. Az építésügyi szabályok fogalom-meghatározásai nem tesznek különbséget abban, hogy egy raktárban milyen árut tárolnak (pl. faanyag vagy virágföld), vagy hogy egy műhelyben egy varrógéppel, vagy ipari gépekkel történik a ruhagyártás. A raktár, raktár, a műhely, műhely. Ugyanúgy, mint a már hivatkozott vendéglátóegység működésével kapcsolatos átfogó vizsgálatomban rámutattam, ott a működési engedély, itt a telepengedély megadása előtt vizsgálni kell: a folytatni kívánt tevékenység szerint megfelel-e az épület műszaki állapota, hangszigetelése, a szomszédos ingatlanoktól való távolsága stb. Míg a diszkóknál, zenés vendéglátóegységeknél elsősorban a zajhatás a kifogásolt mellékterméke a tevékenység folytatásának, addig a telepengedélyhez kötött tevékenységek folytatásánál a zaj-, a bűz-, a porszennyezettség zavaró hatása a panaszok elsődleges tárgya.
	Az OTÉK minden, a beépítésre szánt övezeti kategóriában gyakorlatilag megengedi az ipari tevékenység folytatását. Az előző országgyűlési biztos már 1997-ben az OTÉK tervezetének véleményezésekor kérte a jogszabály 11., 12., 13., 14. §-aiban említett "gazdasági építmény" és "kézműipari épület" fogalmának, valamint annak meghatározását, hogy mint jelent a "kivételesen elhelyezhetőség". Szükséges-e ezt a kivételességet a szabályozási tervben  feltüntetni. Kérése nem talált meghallgatásra. 
	Felmerül a kérdés, hogy amennyiben a szabályozási tervben nem szerepel a kivételesen elhelyezhetőség kérdése, úgy a vizsgálat tárgyát képező kérdéskörben, a telepengedélyezési eljárásban ki kell-e térnie erre az építésügyi  szakhatósági állásfoglalásnak. A "homályos" megfogalmazás jogbizonytalanságot eredményez, s mint látjuk, problémát jelent a telepengedélyezési eljárás során is. Ezen előírások alapján  kerülhet sor arra ugyanis, hogy a telepengedélyezési eljárásokba szakhatóságként bevont építésügyi hatóság kizárólag az övezeti besorolás alapján hozzájárulását adja a telepengedély kiadásához. A  települési önkormányzat helyi szabályozási tervében meghatározott településrészre írhat elő védett vagy csendes övezetet, azonban nem tartalmazza egyértelműen azt a szabályzat, hogy hol, mely területen lehet, illetőleg nem lehet a Korm. rendelet hatálya alá tartozó tevékenységeket végezni. Ezért szükséges lenne, ha az OTÉK határozná meg azokat a települési övezeti besorolásokat, ahol a Korm. rendelet mellékletében megjelölt és fokozottan zaj- és egyéb zavaró környezeti hatással járó ipari, szolgáltató, raktározási tevékenység nem végezhető.  Megjegyzem, hogy ezt az igényt több közigazgatási hivatal és jegyző is jelezte. 
	Bár észrevételeim és megállapításaim az OTÉK-hoz fűződnek, figyelemmel arra, hogy Budapest a vállalkozások szempontjából kiemelt területnek számít, szükségesnek tartom megemlíteni, hogy a Budapesti Városrendezési Keretszabályzat (BVKSZ) nem egyértelmű megfogalmazásai a budapesti telepengedélyek megadásánál számtalan esetben problémát okoznak. A BVKSZ 24. §-a általános megfogalmazása szerint lehetőséget ad a különböző lakóövezetekben telephelyek elhelyezésére. Ugyanakkor a konkrét övezeti előírások között - kivéve az L4-es övezetet, ahol önálló épületként is elhelyezhető műhely- csak a kereskedelmi egységek elhelyezésére ad direkt szabályozást. A BVKSZ is jobban megfelelne a jogbiztonság követelményének, ha pontosítanák az előírásokat.
	Más ügyben kezdeményeztem az építésügyi igazgatásért felelős ágazati minisztériumnál a különböző tevékenységeket magában foglaló épületek egymás közötti távolságának meghatározását az OTÉK-ban. A volt földművelésügyi és vidékfejlesztési  miniszter álláspontja szerint a hivatalomhoz fordult panaszosok nem magát az építmény létét kifogásolják, hanem a benne folytatott tevékenységeket. Ezek engedélyezéséhez pedig ágazati jogszabályok szükségesek, illetőleg már azok részben rendelkezésre állnak. Jelen vizsgálatom megindítását követően értesültem arról, hogy az egészségügyi miniszter a védőtávolságokról rendelet-tervezetet készített, azt számomra véleményezésre meg is küldte. Az abban foglaltak miatt (és kizárólag a miatt) az OTÉK-módosítási indítványomtól elálltam, hiszen a rendelettervezet a fertőzésveszély, a szaghatás, illetőleg a rovarfertőzés csökkentése érdekében, továbbá az ipari- és egyéb közterületek, valamint létesítmények esetén a védőterület kialakítására vonatkozóan állapít meg védőtávolságokat. 
	Az építésügyi igazgatás volt ágazati felügyeleti miniszterének álláspontját azonban sem a válaszadás idején, sem  most nem tudom elfogadni. Egy építkezéssel érintett ingatlan szomszédait és környezetében élőket általában nem a "négy fal" zavarja, hanem éppen a benne folytatni kívánt tevékenység. Az épületet úgy kell kialakítani, hogy abban a kívánt (lakhatás, gépkocsi tárolás, irodai munka, illetőleg műhelyben vagy üzletben gyakorolható) tevékenység úgy legyen folytatható, hogy az ne zavarja a környezetét. Éppen ezt támasztja alá az építési engedélyezésről szóló KTM rendelet is, amikor előírja a különböző szakhatóságok közreműködését az eljárásban.
	A települési önkormányzatok vagyonukkal saját maguk rendelkeznek.  Gazdálkodásuk alapját jelentős részben az iparűzési adó beszedése, ingatlanok bérbeadásából vagy elidegenítéséből származó bevétel adja. Ez  arra ösztönzi  az önkormányzatokat, hogy meghatározott ipari tevékenység gyakorlása céljára adják bérbe vagy idegenítsék el vagyontárgyaikat. Több esetben volt megállapítható (pl.: OBH 1794/2002.), hogy a településrendezési intézkedéseket az önkormányzatok a gazdálkodásuknak megfelelően hozzák meg, és mint a hasznosításban, hasznok szedésében érdekelt "magántulajdonosoktól" nemigen várható el (és az elmúlt évek tapasztalatai alapján nem is igen történt meg), hogy a lakosság egészségét, a környezetvédelmi érdeket tükröző  terveket hagyjanak jóvá. 
	A Korm. rendelet hatálya alá tartozó tevékenységek közül számos olyan található, amelyek jelentős levegőszennyezéssel járnak. A levegő védelmével kapcsolatos egyes jogszabályokról szóló 21/2001. (II. 14.) Korm. rendelet hatálya azokra a természetes és jogi személyekre, továbbá jogi személyiséggel nem rendelkező szervezetekre terjed ki, akik (amelyek) tevékenysége, létesítménye, terméke levegőterhelést okoz vagy okozhat. Az említett jogszabály 5. § (4) bekezdése értelmében a levegőterhelést okozó forrásokra, tevékenységekre, technológiákra, létesítményekre (légszennyező forrás) az elérhető legjobb technika alapján úgy kell kibocsátási határértéket, illetőleg levegővédelmi követelményt az engedélyezési eljárás során meghatározni, hogy a levegőterhelés ne okozza a légszennyezettségi határérték túllépését. A jogszabály nagyon korlátozott körben biztosít intézkedési lehetőséget a jegyzők részére. Gyakorlatilag a 140 kW névleges bemenő hő teljesítményt meg nem haladó, tüzelő- és egyéb, kizárólag füstgázt kibocsátó berendezések forrásaira megállapított levegővédelmi követelmények betartását ellenőrizheti a jegyző, és szabhat ki bírságot a levegővédelmi előírások,   tilalmak megszegőivel szemben. A bírság kiszabása ugyanakkor a telephely környezetében élők problémáját nem oldja meg, változást életkörülményeikben nem jelent.
	A levegővédelmi jogszabály mellékletében meghatározott védőtávolságok - véleményem szerint -  a nagy volumenű, nagy kapacitású ipari tevékenységet folytatókra vonatkoznak. A panaszok azonban túlnyomó részben nem a település szabályozási tervében ipari tevékenységre kijelölt övezetben működő vállalkozásokkal kapcsolatosak (kivéve egy-két környezeti hatásvizsgálathoz kötött tevékenységet), hanem elsősorban a lakóövezetben, ezen belül is a "családi házas" övezetben és "lakótelepen" működő telephelyekkel kapcsolatosak.
	A lakótelepek épületeiben és egyéb társasházakban működő vállalkozásokat illetően szükségesnek látom megismételni a már többször hivatkozott OBH 1377/1999. számú jelentésem megállapításait, mivel a felmerülő problémák azonosak a vendéglátóegységek üzemeltetésével okozott és ott is kifogásolt környezeti hatásokkal. E szerint: "A társasházi törvény értelmében a tulajdonostársat külön tulajdona tekintetében megilleti a birtoklás, a használat, a hasznok szedése és a rendelkezés joga; a tulajdonostárs e jogait azonban nem gyakorolhatja a többi tulajdonostársnak a dologhoz fűződő joga és törvényes érdeke sérelmével. Az alapító okirat meghatározhatja a külön tulajdonban levő lakás használatának, hasznosításának szabályait a társasház céljának, működésének megfelelően. A lakóépületben lévő társasházban a közgyűlés legalább 2/3-os szavazattöbbségű határozatával megtilthatja a külön tulajdonban lévő nem lakás céljára szolgáló helyiség használata, hasznosítása módjának megváltoztatását, ha az a társasház rendes működését vagy a lakhatás nyugalmát zavarná. (A lakások és helyiségek bérletére, valamint az elidegenítésükre vonatkozó egyes szabályokról szóló 1993. évi LXXVIII. törvény szerint nem lakás céljára szolgáló helyiség az, amely kizárólag ipari, építőipari, mezőgazdasági, vízgazdálkodási, kereskedelmi, tárolási, szolgáltatási, igazgatási, honvédelmi, rendészeti, művelődési, oktatási, kutatási, egészségügyi, szociális, jóléti és más gazdasági célra szolgál.) Ha a nem lakás céljára szolgáló helyiség megváltoztatott használata jogszabályban meghatározott engedélyhez kötött tevékenységhez szükséges, az engedély akkor adható ki, ha a hatóság felhívására - 30 napos határidőn belül - a közgyűlés nem hozott tiltó határozatot. (12. § (1)-(4) bekezdés) A törvény szerint a hatóság csak a közgyűlés tiltó döntését veheti figyelembe. Súlyosan sérti a tisztességes eljáráshoz való jogot, ha erre a hatóság nem figyelmezteti a 'hozzájárulást' benyújtó közösséget. Életszerű példa lehet, hogy a lakók az üzletnyitást általában nem kifogásolják, de hozzájárulásukat kikötésekkel adják meg, például a nyitvatartási időre vonatkozóan állapítanak meg feltételeket; miközben a törvény alapján csak a közgyűlés tiltó határozatának van  jogi relevanciája. A lakóközösség védelme,  a társasházi törvény 12. § (3) bekezdésében meghatározott cél érvényesülése és az életszerűség megkívánja a hozzájárulás kikötéseinek érvényesíthetőségét."
	A határértéket el nem érő zaj, illetve a működéssel szükségképpen együtt járó egyéb jelenségek zavarhatják a telephely környezetében élők pihenését, nyugalmát, ingatlanaik, lakásaik rendeltetésszerű használatát. A Korm. rendelet rendelkezései azonban nem adnak lehetőséget a jegyző részére a tevékenység folytatása időtartamának korlátozására. Mint, arra már a hivatkozott OBH 1377/1999. számú jelentésemben is rámutattam "utólag szankcionálni, korlátozni valamely tevékenységet, vagy a nyitvatartási időt rövidíteni sokkal nehezebb és kevésbé célravezető, mint az engedély megadásakor szabályozni azt. A szankcionálás helyett az ismertetett panaszokhoz hasonló esetek megelőzésére kell törekedni." Hasonlóan a hivatkozott átfogó jelentésemben foglaltakhoz, jelen esetben is meg kellett állapítanom, hogy az érintett alkotmányos jogok sérelmét jelenti, ha a telephelyek nyitvatartási idejének meghatározásába a hatóság nem szólhat bele, azt a vállalkozó (korlátlanul) maga határozza meg. Így ugyanis felmerülhet annak veszélye, hogy a környezetben élők pihenéshez való alkotmányos joga sérülhet. Ezért szükségesnek tartom, hogy jogi szabályozás rendelkezzen a telephelyek nyitvatartási idejéről, vagy legalábbis korlátozó intézkedést tehessen szükség esetén az engedélyező hatóság. 
	Zajpanasz esetén a módosított 12/1983. (V.20.) MT rendelet szerint jár el az első fokú környezetvédelmi hatóság. Az MT rendelet 25. § értelmében a rendelet mellékletében szabályozott zaj- és rezgéskibocsátással járó szolgáltatási tevékenységek esetén az intézkedés megtétele a települési önkormányzat polgármesterének, illetőleg jegyzőjének hatáskörébe tartozik, míg a többi, a MT rendelet hatálya alá tartozó tevékenység esetében a környezetvédelmi felügyelőségek járnak el. A zajos tevékenységeket kifogásoló bejelentéseket a fenti jogszabály rendelkezései  szerint a jegyzők minden esetben átteszik az illetékességük szerinti környezetvédelmi hatósághoz. A vizsgálat alapján megállapítottam, hogy a zajpanaszok többségében a mért határértékek nem haladták meg a jogszabályban meghatározottakat, és ezért az eljáró hatóságok érdemi, a lakossági panaszokat megszüntető intézkedéseket nem tudtak tenni. Mint arra a légszennyezési bírság kiszabása következményeinél rámutattam, hasonlóan a zajbírság kiszabása sem jelent végleges megoldást a lakossági panaszokra.
	A vizsgálat alapján (OBH 2093/2001., OBH 2815/2001.) megállapítható volt, hogy az önkormányzatok hivatalai nehéz helyzetben vannak a zaj- és légszennyezési panaszok kivizsgálásához szükséges anyagi források tekintetében. Az Áe. 32. §-a alapján az eljárásba bevont szakértő költségét csak akkor kell az ügyfélnek viselnie, ha a közigazgatási szerv által kirendelt szakértő véleményével szemben ellenszakértőt kíván igénybe venni. Ebből a törvényi megfogalmazásból pedig csak az a következtetés vonható le, hogy egyéb esetben a szakértőt igénybe vevő közigazgatási szervet terheli a költség. Az önkormányzatok többsége nem rendelkezik "rendkívüli" költségvetéssel, így komoly gondot okoz(hat)nak a különböző szükséges igénybeveendő vizsgálatokra fordított kiadások. - A már hivatkozott OBH 1377/1999. sz. jelentésemben rámutattam arra, hogy a 4/1997. (I.22.) Korm. rendeletben, ha nem is megfelelően, de szerepel a költségviselésre bizonyos előírás, meghatározott esetekre. Visszásságnak tekintettem, hogy az említett Korm. rendelet 18. § (1) szerint a zajvizsgálat költségeinek megelőlegezése, a lakossági panaszok esetén nem tisztázott. A jelen vizsgálat alapjául szolgáló Korm. rendelet a kérdést még csak nem is említi. Így fordulhat elő, hogy még megalapozott (már a bejelentésnél egyértelmű) panasz esetén sem tudnak intézkedni a jegyzők, anyagi okokból. A jogszabályi rendelkezés hiányát fentiek miatt visszásságként értékelem.
	A zaj- és szennyezőanyag-kibocsátás akkor jogellenes  közigazgatási  szempontból, azaz a hatóságok akkor tudnak érdemi intézkedést tenni, ha határérték-túllépést állapítanak meg. 
	Mint azt  az Alkotmánybíróság 503/F/1997. számú határozatában megállapította, hogy a hatályos jog a létesítmények környezetet zavaró zajkibocsátása elleni védelemnek többféle közigazgatási hatósági eszközét tartalmazza. Ilyen közigazgatási hatósági eszközöket biztosít a jegyző számára  a Ptk. (pl. a birtokvédelem) és a vállalkozói igazolvány visszavonása. Az előbbi eljárás csak az ügyfelek kérelmére indulhat, míg az utóbbira vonatkozó eljárást a jegyző hivatalból indíthatja meg.
	A már többször hivatkozott és vizsgálatom során figyelembe vett OBH 1377/1999. sz. jelentésemben az alábbiakban fejtettem ki álláspontomat: "A polgári jogviszonyok megsértése megvalósulhat a határértéket el nem érő, de zavarónak minősülő magatartással is. A Ptk. 98. és 99. §-ai értelmében a tulajdonost megillető birtoklási és használati jogot a tulajdonos a Ptk. 100. §-ában meghatározott korlátok között gyakorolhatja. E § - a szomszédjog általános szabálya - úgy rendelkezik, hogy a tulajdonos a dolog használata során köteles tartózkodni minden olyan magatartástól, amellyel másokat, különösen szomszédait szükségtelenül zavarná, vagy amellyel jogaik gyakorlását veszélyeztetné. Így pl. tilos gáz, füst, zaj útján a szomszédos telekre olyan áthatást gyakorolni, amely a szomszédot szükségtelenül zavarja, vagy amely jogai gyakorlását veszélyezteti. A sérelmet szenvedett szomszéd követelheti az ilyen cselekmény abbahagyását, ha pedig tartani lehet ismétléstől, a jövőre való eltiltást, továbbá az ilyen cselekményből eredő esetleges kárának megtérítését is. A szomszédjog általános szabálya felhasználható a környezetszennyező magatartásokkal szembeni védekezésre is.
	A szomszédjog általános szabályával (a szükségtelen zavarás általános tilalmával) kapcsolatban nehéz feladat hárul a gyakorlatra. Az általános szabályt konkrét életviszonyokra alkalmazva kell kijelölni a szükségszerű és a szükségtelen zavarás közötti határvonalat. Amilyen mértékben szükségszerű a zavarás, olyan mértékben tűrési kötelezettséget jelent a szomszédnak. Amilyen mértékben viszont szükségtelen, olyan mértékben korlátozza a tulajdonos használati jogát. A szükségtelen zavarás fogalmát a törvény nem definiálja. A felek megegyezésének hiányában a szükséges vagy szükségtelen jogi minősítés 'szomszédjogi perben' eseti mérlegelés (érdekösszemérés) alapján a bíróságra hárul.
	A szomszédjogok és a birtokvédelem körében a határérték nem bír ügydöntő jelentőséggel. A Ptk. szerint ha a birtokost birtoklásában zavarják, birtokvédelem illeti meg. Akit birtoklásában zavarnak, a jegyzőtől egy éven belül kérheti a zavarás megszüntetését.
	A gyakorlat a birtokháborítás fogalmát rugalmasan értelmezi, annak minősítve számos környezeti ártalmat is. A szomszédjogok védelme mellett ez által a birtokvédelem is a környezetvédelem egyik jogi eszközévé válhatott. A szomszédjog és a birtokvédelem a zavarás tényéből indul ki, vagyis a körülmények vizsgálata során nincs szükség másra, csak ennek a ténynek a megállapítására. A szomszédjogi igény csak bíróság előtt, míg a birtokvédelem közigazgatási úton is érvényesíthető.
	A szomszédjog és a birtokvédelem mellett szükséges hivatkozni a Ptk 115. § (3) bekezdésére is: a tulajdonos követelheti a jogellenes beavatkozás vagy behatás megszüntetését. A tulajdonost tulajdonjoga alapján a dolog háborítatlan birtoklása, használata, hasznainak szedése illeti meg. Ha a tulajdonost nem fosztották ugyan meg a dolog birtoklásától, a tulajdonjog gyakorlását nem tették teljes mértékben lehetetlenné, de valaki a tulajdonost a birtoklásban megzavarta, akadályozza, korlátozza valamely jogosultság gyakorlását, a tulajdonos követelheti a háborítás megszüntetését. Ezt a perfajtát a tulajdonjog háborítatlanságát védő pernek is szokás nevezni.
	A tulajdonjog háborítatlanságát védő per tartalmában csak negatívumra irányulhat. Háborítás esetében a tulajdonos azt követelheti, hogy a háborító ezt a magatartását hagyja abba, követelheti továbbá, hogy a bíróság a jövőre nézve tiltsa el őt a háborítás ismétlésétől.
	A polgári jogi lehetőségeket vizsgálva utalni kell még a személyek jogi védelmére, valamint a kártérítés intézményére.
	A környezetvédelem számára a Ptk. 75. § (1) bekezdése, a 76. és 82. §-a alkalmazható.
75. § (1) : 'A személyhez fűződő jogokat mindenki köteles tiszteletben tartani. E jogok a törvény védelme alatt állnak. A személyhez fűződő jogok sérelmét jelenti különösen...a testi épség, az egészség...megsértése.' (76. §)
	A 82. § a magánlakáshoz és a jogi személy céljaira szolgáló helyiséghez való jogot nevesíti. A Ptk 84. § (1) bekezdésének a) b) és d) pontja szerint 'akit személyhez fűződő jogában megsértenek, az az eset körülményeihez képest a következő polgári jogi igényeket támaszthatja: követelheti a jogsértés megtörténtének bírósági megállapítását; követelheti a jogsértés abbahagyását és a jogsértő eltiltását a további jogsértéstől; követelheti a sérelmes helyzet megszüntetését, a jogsértést megelőző állapot helyreállítását a jogsértő részéről vagy költségén, továbbá a jogsértéssel előállott dolog megsemmisítését, illetőleg jogsértő mivoltától megfosztását.'
	Vagyoni és nem vagyoni károsodás veszélye esetén a Ptk. 341. § (1) bekezdése alapján 'a veszélyeztetett kérheti a bíróságtól, hogy azt, akinek részéről a veszély fenyeget, tiltsa el a veszélyeztető magatartástól, illetőleg kötelezze a kár megelőzéséhez szükséges intézkedések megtételére és szükség szerint biztosíték adására'. "
	Ezek a törvényi szabályok elvileg széleskörű lehetőséget biztosítanak mind a jogosultak (panaszosok), mind a polgári bíróságok számára a megsértett alanyi jogok védelmére, a jogos igények érvényesítésére. A Ptk. 7. §-a alapján ez az eszköztár a jegyzők és más szakhatóságok számára is rendelkezésre áll, sőt szükség szerinti alkalmazásuk törvényi kötelezettség.
	Az Alkotmánybíróság a 28/1994. (V.20.) AB határozatában kifejtette, hogy a környezethez való jog érvényesítése a védelem elért szintjének fenntartásán belül azt is megkívánja, hogy az állam a preventív védelmi szabályoktól ne lépjen vissza a szankciókkal biztosított védelem felé. Az Alkotmánybíróság rámutatott, hogy a tilalmak és szankciók szigorítása nem elegendő.
	A jelentésben felvetett javaslatok nem egy esetben érintik az Alkotmányban biztosított vállalkozáshoz való jogot is, ezért - hasonlóan a már hivatkozott 1377/1999. számú átfogó vizsgálatomhoz - jelen esetben is vizsgáltam, hogy az esetleges korlátozások, tilalmak okozhatnak-e a vállalkozáshoz való alkotmányos joggal összefüggésben visszásságot. Mint az említett jelentésemben rámutattam, a vállalkozás jogának tartalmát az Alkotmánybíróság már több határozatában értékelte.
	"A vállalkozás joga a foglalkozás szabad megválasztásához való alkotmányos alapjog [Alkotmány 70/B. § (1) bekezdés] egyik aspektusa, annak egyik, a különös szintjén történő megfogalmazása. A vállalkozás joga azt jelenti, hogy bárkinek Alkotmány biztosította joga a vállalkozás, azaz üzleti tevékenység kifejtése. A vállalkozás joga tehát nem abszolutizálható, és nem korlátozhatatlan: senkinek sincs alanyi joga meghatározott foglalkozással kapcsolatos vállalkozás, sem pedig ennek adott vállalkozási jogi formában való gyakorlásához. A vállalkozás joga annyit jelent - de annyit alkotmányos követelményként feltétlenül -, hogy az állam ne akadályozza meg, ne tegye lehetetlenné a vállalkozóvá válást." [54/1993. (X.13.) AB határozat]
	Az Alkotmánybíróság a 13/1995. (III. 1.) AB határozatban a vállalkozáshoz való jogról a következőket fejtette ki: "A jogalkotónak nagy a szabadsága a vállalkozások keretéül szolgáló feltételrendszer (például az adórendszer) megteremtése tekintetében . A jogalkotót itt csak az a követelmény köti, hogy ne alakítson ki olyan feltételrendszert, amelynek keretei között lehetetlenné válna a vállalkozáshoz való alapjog gyakorlása. 
	A jogalkotót az előzőeken túlmenően megilleti az alkotmányos alapjogok bizonyos határok között (megfelelő jogforrási szinten: törvénnyel, és az alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával) történő korlátozásának joga is. A vállalkozáshoz való alapjog - mint az alapvető jogok döntő többsége - nem korlátozhatatlan."
	"Ugyanakkor az Alkotmánybíróság több határozatában is (19/B/1990, 113/B/1990. Magyar Közlöny 16. és 98. szám) leszögezte, hogy az állam akkor nyúlhat az alapvető jog korlátozásának végső eszközéhez, ha másik jog védelme vagy érvényesülése, illetőleg egyéb alkotmányos célok védelme más módon nem érhető el, és a korlátozás csak olyan mértékű lehet, amennyi ezekhez feltétlenül szükséges. Az alapvető jog lényeges tartalmának korlátozása tehát akkor állapítható meg, ha a korlátozás kényszerítő ok nélkül történik, és az nem áll arányban az elérni kívánt cél fontosságával. A törvényhozó a korlátozás során tehát köteles az adott cél elérésére alkalmas legenyhébb eszközt kiválasztani, mert amennyiben az alkalmazott korlátozás a cél elérésére alkalmatlan, az alapjog sérelme megállapítható." /7/1991. (II.28.) AB határozat
	A vállalkozáshoz való alapjog - mint láthattuk - nem korlátozhatatlan. Alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot akkor okoz a jogkorlátozás, ha nem az Alkotmány által megengedett célra irányul, illetve ha aránytalan, vagyis túllépi az alkotmányos cél által megkívánt mértéket. A vizsgált ügyekben az országgyűlési biztos által elérni kívánt cél az Alkotmányban elismert környezetvédelmi megfontolásokat jelenti. A cél megengedettsége mellett azonban a fent kifejtettek értelmében az arányosság problémáját is vizsgálni kell. A jogalkotót az a követelmény köti, hogy ne alakítson ki olyan feltételrendszert, amelynek keretei között lehetetlenné válna a vállalkozáshoz való alapjog gyakorlása. Nyilvánvaló, hogy a fokozottabb hatósági részvétel a vállalkozások működésének engedélyezésekor nem teszi lehetetlenné a vállalkozóvá válást, az alapjog gyakorlását, ezért az nem aránytalan az elérni kívánt célhoz képest. Sőt, miután az egészséges környezethez való jog közvetve vagy akár közvetlenül is az ember lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogát biztosítja, ezeket pedig a kiemelkedően fontos alapjogok közé soroljuk, az előzetes engedélyezés során megszabott feltételek és korlátozások rendszerint nem csak szükségesnek, de arányosnak is tekinthetők.
	Vizsgálatom során felmerült az a kérdés is, hogy szükség van-e bizonyos tevékenységek esetén a Korm. rendelet egyébként szigorú előírásai minden pontjának alkalmazására. Gondolok itt elsősorban a kézműves tevékenységekre (pl. hímzés, kézi szövés). Megfontolandónak tartom a tevékenységek további differenciálását, főleg az egyszemélyes vállalkozásoknál szükség van-e a Korm. rendeletben részletezett valamennyi eljárási cselekmény elvégzésére, vagy mód van-e egy ún. "egyszerűsített" eljárás alkalmazási lehetőségére. 
	Több panasz vizsgálata során tapasztaltam, hogy a már működő telephely üzemeltetője megkérte a telepengedélyt, és amikor kiderült, hogy az övezeti besorolás, vagy a szakhatóság állásfoglalása  alapján a kérelemben feltüntetett telepen az adott tevékenység nem végezhető, a kérelmező kérelmét visszavonta (OBH 1795/2001., OBH 2093/2001.) és a jegyző megszüntette az eljárást. A környezetben élőknek a zaj, por miatti panasza azonban így elbírálatlan maradt. A vizsgálatom alapjául szolgáló ügyekben ezért felhívtam a jegyzőt, illetőleg a környezetvédelmi  felügyelőséget, hogy a rendelkezésükre álló eszközök igénybevételével ilyen esetekben is intézkedjenek.

Összefoglalás:
	A bemutatott esetekből, befejezett vizsgálataim megállapításaiból és az ismertetett jegyzői intézkedésekből, valamint a közigazgatási hivatalok által adott tájékoztatásokból megállapítható, hogy a telepengedély alapján gyakorolható ipari tevékenységek környezetet károsító, a telephely környékét zavaró működésének kezelése az ország minden területén  gondot okoz. 
	A jegyzők a kérelmek befogadásakor nem ellenőrzik minden esetben a telepengedélyezési eljárásról szóló Korm. rendeletben előírt mellékletek meglétét, hiánypótlási kötelezettségüknek nem tesznek eleget. Tudomásom szerint a települési önkormányzatok jegyzői a Korm. rendeletben előírt határidő többszöri módosítása ellenére nem készültek fel a várható munkamennyiségre, még csak fel sem mérték, hogy milyen nagyságrendű feladat előtt állnak. A vállalkozói igazolványok cseréje némi támpontot adhat, és a cégbírósági nyilvántartás is igénybe vehető a Korm. rendelet mellékletében felsorolt tevékenységek TEÁOR jelölése alapján. Megállapítható volt a panaszok alapján, hogy a jegyzők nem éltek megfelelően a Korm. rendeletben foglaltakon kívüli intézkedési lehetőségekkel. A lakossági (és gyakran többször ismétlődő) panaszokat nem minden esetben a tartalmuk szerint bírálták el, holott az Áe. 16. § (2) bekezdése alapján a beadványt nem elnevezése, hanem tartalma szerint kell elbírálni. Nem élnek (éltek) a jegyzők a már működő vállalkozásokkal kapcsolatos egyéb (nem telepengedélyezési) intézkedési lehetőségeikkel sem. Az egyéni vállalkozásról szóló 1990. évi V. törvény 14. §-a alapján az egyéni vállalkozótól vissza kell vonni az igazolványt, ha a működéshez szükséges jogszabályban előírt követelményeknek nem felel meg, és a körzetközponti jegyző, vagy az illetékes települési önkormányzat jegyzője, illetőleg a külön jogszabályban megjelölt hatóság felszólítása ellenére e követelményeknek 30 napon, illetőleg a hatóság által meghatározott határidőn belül nem tesz eleget, és a jogszabálysértés másként nem orvosolható. A hivatkozott jogszabályhely (2) bekezdés a) pontja szerint a vállalkozói igazolvány visszavonására okot adó körülményről a telephely szerint illetékes jegyző haladéktalanul köteles értesíteni az egyéni vállalkozó székhelye szerint illetékes körzetközponti jegyzőt. A társas vállalkozásban működő telepengedély-köteles tevékenységet gyakorlókkal szemben a jegyzőnek szintén van intézkedési lehetősége. A cégtörvény lehetővé teszi a cég tevékenységének ellenőrzésére jogosult közigazgatási szerv vezetőjének törvényességi felügyeleti eljárás kezdeményezését azzal a céggel szemben, amelyik a működése során nem tartja be a szervezetére és működésére vonatkozó jogszabályi rendelkezéseket. A hivatkozott törvény 23. § (3) bekezdése szerint a tevékenység gyakorlásához szükséges hatósági engedélyt az engedélyköteles tevékenység megkezdésekor kell benyújtani a cégbírósághoz. Amennyiben a jegyző észleli, hogy egy társas- vállalkozás a Korm. rendelet hatálya alá tartozó tevékenységet telepengedély nélkül folytat, és a telephelyen e tevékenység gyakorlása nem engedélyezhető, úgy a szükséges közigazgatási intézkedés eredménytelensége esetén módjában áll a jegyzőnek a már említett törvényességi felügyeleti eljárást is kezdeményezni. 
	A felmerült jogértelmezési és eltérő joggyakorlati problémák a folytatott tevékenység szomszédságában, környezetében élők terhére olyan nagyfokú jogbizonytalanságot jelentenek, amelyek csak jogszabály-módosításokkal küszöbölhetők ki. A jogbiztonság hiánya - amely önmagában is alkotmányos joggal összefüggő visszásságot eredményez - kihatással van a panaszosoknak az Alkotmányban rögzített tulajdonhoz, egészséghez és egészséges környezethez fűződő jogára. A zavaró tevékenység miatt ugyanis nem tudják rendeltetésszerűen használni ingatlanaikat (például kőcsiszolásból származó por, lakatosműhelyben használt szerszámok zaja, autójavító műhelyben festés miatti bűz, egészségre káros hatás). Az az előírás pedig, hogy nem minden telepengedélyezési eljárást előz meg építésügyi hatósági eljárás, a panaszosoknak az Alkotmányban biztosított jogorvoslati jogával összefüggésben okoz visszásságot. 
	A megállapított visszásságok megszüntetése érdekében  ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. §-a alapján:

I.) 	felkérem a Gazdasági és Közlekedési Minisztert, kezdeményezze a 80/1999. (VI. 11.) Korm. rendelet 
1.) 4. §-ának akként való kiegészítését, hogy a telepengedély kiadására irányuló kérelemben meg kelljen jelölni a telepet magában foglaló ingatlan szomszédjogi (tágabb) értelemben érintett szomszédainak felsorolását; a szomszédos ingatlanok funkciójának beazonosítására alkalmas helyszínrajzot;
2.) 5. § (1) bekezdésének módosítását oly módon, hogy a jegyző köteles legyen arról is meggyőződni a települési rendezési tervben meghatározott övezeti besoroláson kívül, hogy az a helyiség, amelyben az adott tevékenységet kívánják folytatni, műszakilag megfelel-e annak;
3.) 5. § (4) bekezdésének módosítását úgy, hogy a más jogszabály rendelkezései alá tartozó szakhatósági állásfoglalások megadására megállapított idők ne ütközzenek egymással;
4.)  7. § (2) bekezdésének oly módon történő módosítását, illetőleg kiegészítését, hogy az ott felsoroltakon kívül a határozatról értesüljön még a helyszíni szemlére meghívott, az engedélyezési eljárással érintett ingatlan, és az azzal szomszédos ingatlan tulajdonosa (haszonélvezője, bérlője), ha a helyszíni szemlén a folytatni kívánt tevékenység ellen tiltakozott, vagy azt feltételhez kötötte, továbbá az, akit a szakhatósági kikötést érint. (5. § (2) bekezdés b.) pont).
5.) 8. § (3) bekezdés d) pontjának módosítását olymódon, hogy a jegyző a telephelyen történő tevékenység gyakorlásának felfüggesztését, illetve korlátozását kötelezően azonnali végrehajthatóság kimondásával tegye meg; a konkrét jogszabályhely kiegészítését a telepengedéllyel nem rendelkező, de működő vállalkozásokkal szembeni szankció, intézkedés megtételének szabályozásával; engedély nélküli működés azonnali hatályú megtiltásával (bezáratás);
6.) a Korm. rendelet kiegészítését azzal, hogy igazodva az építésügyi és környezetvédelmi szabályokhoz, ideiglenes, illetőleg meghatározott időtartamú (érvényességű) engedély kiadása is lehetséges legyen;
7.) a Korm. rendelet kiegészítését a telep működési idejének ("nyitvatartási idejének") szabályozásával;
8.) a Korm. rendelet kiegészítését az ügyintézési határidő (legalább) 60 napban való megállapításával, figyelemmel arra, hogy az eljárásba többek között bevont két szakhatóság (környezetvédelmi, vízügyi) állásfoglalásának megadására 30 nap áll a rendelkezésére;
9.) a Korm. rendelet mellékletének kiegészítését a kamionok, tehergépjárművek, munkagépek saját ingatlanon történő tárolása, javítása tevékenységi körrel (biztosítva az engedély beszerzésére való időt)
10.) gondoskodjon a telepengedélyhez kötött tevékenységekkel kapcsolatos panaszok elbírálásához szükséges zaj- és légszennyezési vizsgálatok költségei megelőlegezésének és viselésének rendezéséről.
II.)	 Felkérem a Belügyminisztert, mint az építésügyi igazgatási ágazatért felelős minisztert, hogy kezdeményezze a 253/1997. (XII.29.) Korm. rendelet (OTÉK) 11-16 §-ainak oly módon történő módosítását, hogy az az övezettől idegen rendeltetésű, funkciójú építmények elhelyezhetőségének lehetőségét a legkisebbre korlátozza, és  a lehetőségnek a szabályozási tervben kötelező tartalmi elemként való meghatározása kötelező legyen. 
III.)	 Felkérem a Környezetvédelmi és Vízügyi Minisztert, hogy az ágazatba tartozó jogszabályokban jelenjen meg annak lehetősége, hogy mind hatóságként, mind szakhatóságként a tevékenységgel érintett terület környezetében élők pihenése, egészsége érdekében mód legyen időkorlátot előírni, illetve arra javaslatot adni.
IV). 	Felkérem az Igazságügyminisztert
	1.)  a társasházi törvény felülvizsgálatára, a telepengedély alapján gyakorolható tevékenységekre vonatkozó lakóközösségi kikötések érvényesíthetősége érdekében;
	2.) a jelentésben alkalmazott jogszabályok eltérő fogalomrendszerének egységesítéséhez szükséges intézkedések megtételére.

V.) 	Felkérem a Közigazgatási Hivatalok Vezetőit, hogy megállapításaimat ismertessék a közigazgatási területükön működő jegyzőkkel.

VI.) 	Felkérem a jelentésben említett ügyekben hatáskörrel rendelkező jegyzőket, hogy a panaszok  vizsgálatából leszűrt tapasztalatokat, különösen a bevált, helyes megoldásokat, az elfogadott ajánlásokat eljárásuk során alkalmazzák.
Budapest, 2002. október 17.								
Lenkovics Barnabás

•	1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól
15. § (1) Az érdemi határozatot a kérelem előterjesztésétől, illetőleg az eljárás hivatalból történt megindításától számított harminc napon belül kell meghozni. Ennél rövidebb határidőt bármely jogszabály, hosszabbat pedig csak törvény, törvényerejű rendelet vagy kormányrendelet állapíthat meg.
(2) A testületi szerv hatáskörébe tartozó egyedi államigazgatási ügyben az (1) bekezdésben meghatározott határidőn belül, vagy ha ez nem lehetséges, legkésőbb a soron következő testületi ülésen kell határozni.
(5) Az eljáró közigazgatási szerv vezetője a határidőt indokolt esetben egy ízben legfeljebb harminc nappal meghosszabbíthatja. Erről - kérelemre indult eljárás esetén - az ügyfelet értesíteni kell.
20. § Jogszabály elrendelheti, hogy a határozat meghozatala előtt más közigazgatási szerv (a továbbiakban: szakhatóság) előzetes hozzájárulását kell beszerezni. A szakhatóságot - ha jogszabály másként nem rendelkezik - az ügyben érdemi döntésre jogosult közigazgatási szerv keresi meg.
21. § (1) A szakhatóság a megkeresést - ha jogszabály másként nem rendelkezik - tizenöt napon belül köteles teljesíteni. A teljesítésre megfelelő határnap is megállapítható.
26. § (1) A közigazgatási szerv köteles a határozathozatalhoz szükséges tényállást tisztázni. Ha ehhez a rendelkezésre álló adatok nem elegendőek, hivatalból vagy kérelemre bizonyítási eljárást folytat le.
37. § (1) Ha az ügy érdemi eldöntése olyan kérdés előzetes elbírálásától függ, amelyben az eljárás más szerv hatáskörébe tartozik, a közigazgatási szerv az eljárást felfüggeszti. Ha a más szerv előtti eljárás megindítására az ügyfél jogosult, erre megfelelő határidő kitűzése mellett fel kell hívni. Ha az ügyfél a felhívásnak nem tesz eleget, a közigazgatási szerv az eljárást megszünteti, vagy a rendelkezésre álló adatok alapján dönt.
(2) A felfüggesztés tartama az elintézési határidőkbe (15. §) nem számít be.
(3) A felfüggesztést elrendelő határozat ellen fellebbezésnek van helye.
42. § (1) A közigazgatási szerv mind az ügy érdemében, mind az eljárás során eldöntendő kérdésekben határozatot hoz.
(2) Az ügyfél kérelmére indult eljárásban - jogszabályban meghatározott esetben - a kérelemnek helyt adó határozathoz fűződő jogkövetkezményeket kell alkalmazni akkor is, ha a közigazgatási szerv az előírt határidőn belül a kérelem teljesítését nem tagadta meg.
82. § (1) A végrehajtás módjáról a végrehajtást foganatosító közigazgatási szerv határoz. Így
a) a meghatározott cselekményt a kötelezett költségére és veszélyére elvégeztetheti, vagy feljogosíthatja a jogosultat, hogy a meghatározott cselekményt a kötelezett költségére és veszélyére elvégezze, illetőleg mással elvégeztesse; mindezekben az esetekben a kötelezettet az előreláthatólag felmerülő költség előlegezésére kötelezheti;
b) a jogosult kívánságára a kötelezettet a szolgáltatás pénzegyenértékének megfizetésére kötelezheti;
c) a kötelezettel szemben bírságot szabhat ki, amelynek összege százezer forintig terjedhet;
d) a rendőrség közreműködésével kényszerítheti ki a meghatározott cselekményt; a rendőrség a reá vonatkozó jogszabályokban megállapított kényszerítő intézkedéseket (eszközöket) alkalmazhatja.
(2) Ha a kötelezett jogi személy vagy jogi személyiséggel nem rendelkező más szervezet, az (1) bekezdés c) pontjában említett bírságot az intézkedésre kötelezett személlyel, ennek hiányában a szervezet vezetőjével szemben kell kiszabni.
(3) Ha a kötelezett a bírságot kiszabó határozatban közölt határidő alatt nem teljesítette kötelezettségét, a bírság ismételten kiszabható.
83. § (1) A közigazgatási szerv a 82. §-ban felsoroltak közül azt az intézkedést köteles megtenni, amely - az ügy körülményeit figyelembe véve - a leghatékonyabban biztosítja a kötelezettség teljesítését.
(2) A közigazgatási szerv a 82. § szerinti intézkedéseket határozattal rendeli el. A költség viselésére, továbbá a pénzegyenérték és a bírság megfizetésére kötelező határozat ellen fellebbezni lehet.

•	1959. évi IV. törvény a Polgári Törvénykönyvről
7. § (1) A törvényben biztosított jogok védelme az állam minden szervének kötelessége. Érvényesítésük - ha törvény másképpen nem rendelkezik - bírósági útra tartozik.
76. § A személyhez fűződő jogok sérelmét jelenti különösen a magánszemélyek bármilyen hátrányos megkülönböztetése nemük, fajuk, nemzetiségük vagy felekezetük szerint, továbbá a lelkiismereti szabadság sérelme és a személyes szabadság jogellenes korlátozása, a testi épség, az egészség, valamint a becsület és az emberi méltóság megsértése.
100. § A tulajdonos a dolog használata során köteles tartózkodni minden olyan magatartástól, amellyel másokat, különösen szomszédait szükségtelenül zavarná, vagy amellyel jogaik gyakorlását veszélyeztetné.
115. § (1) A tulajdonjogi igények nem évülnek el.
(3) A tulajdonos követelheti a jogellenes beavatkozás vagy behatás megszüntetését, ha pedig a dolog a birtokából kikerült, követelheti a visszaadását.
188. § (1) Ha a birtokost birtokától jogalap nélkül megfosztják, vagy birtoklásában zavarják (tilos önhatalom), birtokvédelem illeti meg.
(2) A birtokost a birtokvédelem mindenkivel szemben megilleti, annak a kivételével, akitől a birtokot tilos önhatalommal szerezte meg.
191. § (1) Akit birtokától megfosztanak vagy birtoklásában zavarnak, a jegyzőtől egy éven belül kérheti az eredeti birtokállapot helyreállítását vagy a zavarás megszüntetését.
(3) A jegyző az eredeti birtokállapotot helyreállítja, és a birtoksértőt e magatartásától eltiltja, kivéve ha nyilvánvaló, hogy az, aki birtokvédelemért folyamodott, ne a panaszos m jogosult a birtoklásra, illetőleg birtoklásának megzavarását tűrni volt köteles. Határozatot hozhat továbbá a jegyző a hasznok, károk és költségek kérdésében is.
(4) A jegyző határozata ellen államigazgatási úton jogorvoslatnak helye nincs; a birtoklás kérdésében hozott határozatot három napon belül végre kell hajtani.
192. § (1) Az a fél, aki a jegyző határozatát sérelmesnek tartja, a határozat kézbesítésétől számított tizenöt napon belül a bíróságtól kérheti a határozat megváltoztatását.
341. § (1) Károsodás veszélye esetén a veszélyeztetett kérheti a bíróságtól, hogy azt, akinek részéről a veszély fenyeget, tiltsa el a veszélyeztető magatartástól, illetőleg kötelezze a kár megelőzéséhez szükséges intézkedések megtételére és - szükség szerint - biztosíték adására.

•	1960. évi 11. törvényerejű rendelet a Polgári Törvénykönyv hatálybalépéséről és végrehajtásáról 
26. § (1) A birtokvita eldöntésére a községi, városi, fővárosi kerületi jegyző (a továbbiakban: jegyző) illetékes.
(2) A jegyzőnek a birtoklás kérdésében hozott határozatát annak meghozatalától számított legkésőbb három napon belül végre kell hajtani akkor is, ha az érdekelt fél keresetet indított. A határozat végrehajtásáról a jegyző gondoskodik.
28. § (1) A jegyző határozatát meghozatala után haladéktalanul írásban közölni kell.
(2) A határozatot sérelmesnek tartó fél az ellenérdekű fél ellen a határozat kézbesítésétől számított tizenöt napon belül indíthat keresetet. A határidő elmulasztása esetén igazolásnak van helye; az igazolás felől a bíróság dönt.
29. § Amennyiben a Ptk. vagy ez a törvényerejű rendelet eltérően nem rendelkezik, a jegyző előtti eljárásra az államigazgatási eljárásról szóló 1957. évi IV. törvény, a bíróság előtti eljárásra pedig a polgári perrendtartás rendelkezéseit kell alkalmazni.

•	1995. évi LIII. törvény a környezet védelmének általános szabályairól
22. § (1) A levegő védelme kiterjed a légkör egészére, annak folyamataira és összetételére, valamint a klímára.
(2) A levegőt védeni kell minden olyan mesterséges hatástól, amely azt, vagy közvetítésével más környezeti elemet sugárzó, folyékony, légnemű, szilárd anyaggal minőségét veszélyeztető, vagy egészséget károsító módon terheli.
24. § Az épített környezet védelme kiterjed a településekre, az egyedi építményekre és műszaki létesítményekre.
25. § (1) A települések területén a környezet terhelhetősége és a településrészek rendeltetése alapján a rendezési tervben övezeteket kell meghatározni.
31. § (1) A környezeti zaj és a rezgés elleni védelem kiterjed mindazon mesterségesen keltett energia-kibocsátásokra, amelyek kellemetlen, zavaró, veszélyeztető vagy károsító hang-, illetve rezgésterhelést okoznak.
(2) A zaj és a rezgés elleni védelem keretében műszaki, szervezési módszerekkel kell megoldani:
a) a zaj- és a rezgésforrások zajkibocsátásának, illetve rezgésgerjesztésének csökkentését;
b) a zaj- és rezgésterhelés növekedésének mérséklését vagy megakadályozását;
c) a tartósan határérték felett terhelt környezet utólagos védelmét.
46. § (1) A települési önkormányzat (Budapesten a Fővárosi Önkormányzat is) a környezet védelme érdekében
a) biztosítja a környezet védelmét szolgáló jogszabályok végrehajtását, ellátja a hatáskörébe utalt hatósági feladatokat;
b) a Programban foglalt célokkal, feladatokkal és a település rendezési tervével összhangban illetékességi területére önálló települési környezetvédelmi programot dolgoz ki, amelyet képviselő-testülete (közgyűlése) hagy jóvá;
c) a környezetvédelmi feladatok megoldására önkormányzati rendeletet bocsát ki, illetőleg határozatot hoz;
d) együttműködik a környezetvédelmi feladatot ellátó egyéb hatóságokkal, más önkormányzatokkal, társadalmi szervezetekkel;
e) elemzi, értékeli a környezet állapotát illetékességi területén, és arról szükség szerint, de legalább évente egyszer tájékoztatja a lakosságot;
f) a fejlesztési feladatok során érvényesíti a környezetvédelem követelményeit, elősegíti a környezeti állapot javítását.
65. § (1) A környezetvédelmi hatósági feladatokat első fokon
a) a helyi önkormányzat hatáskörébe nem tartozó ügyekben - ha jogszabály másként nem rendelkezik - a területi környezetvédelmi hatóság (a továbbiakban: felügyelőség),
b) a helyi önkormányzat hatáskörébe tartozó ügyekben - külön jogszabályok rendelkezései szerint - a polgármester (főpolgármester), illetve a jegyző (fővárosi főjegyző) (a továbbiakban együtt: önkormányzati környezetvédelmi hatóság),
c) az olyan ügyekben, amelyekben a hatósági feladat tárgyát képező vagyontárgy települési önkormányzat tulajdonában vagy többségi települési önkormányzati tulajdonban van, a felügyelőség
látja el.
(2) A felügyelőség - e törvényben nem szabályozott - feladat- és hatáskörét a Kormány, illetékességi területét a miniszter rendeletben állapítja meg.
(3) A felügyelőség a helyi önkormányzatok feladat- és hatáskörét érintő környezetvédelmi ügyekben együttműködik az illetékességi területén működő önkormányzati környezetvédelmi hatóságokkal, és segíti őket környezetvédelmi feladataik ellátásában.

•	85/1997. (V.28.) Korm. rendelet a 20/1982. (X.12.) IpM rendelet hatályon kívül helyezéséről

•	80/1999. (VI. 11.) Korm. rendelet a telepengedély alapján gyakorolható ipari és szolgáltató tevékenységekről, valamint a telepengedélyezés rendjéről
2. § (1) A rendelet mellékletében meghatározott tevékenységeket telepen vagy építményben, építményrészben, mint önálló rendeltetési egységben (a továbbiakban együtt: telep) csak telepengedély alapján lehet megkezdeni, vagy folytatni (a továbbiakban: telepengedély).
(2) A telepengedélyt az ipari, szolgáltató tevékenység végzésére, valamint a környezetre és az egészségre veszélyes anyagok és készítmények raktározására használt telepre a tevékenység folytatója kérelmezi.
3. § (1) A telepengedélyt a telep fekvése szerint illetékes települési önkormányzat (fővárosban a fővárosi kerületi önkormányzat) jegyzőjétől (a továbbiakban: jegyző) kell kérni.
(2) Új telep létesítése, vagy a telepengedéllyel rendelkező telepen folytatott tevékenységi kör bővítése, megváltoztatása vagy módosítása esetén az új telep használatba vételét (építési tevékenység végzése esetén a használatbavételi engedélyezési eljárást követően), illetve a tevékenységi kör bővítésével, megváltoztatásával, módosításával járó tevékenység megkezdését megelőzően kell a telepengedélyt kérni.
4. § A telepengedély kiadására irányuló kérelemben meg kell jelölni, illetve mellékelni kell
m) a környezetre gyakorolt hatást (talaj, felszíni és felszín alatti vizek, zaj, bűz, füst, tűz- és robbanásveszély, üzemszerű szennyezés kibocsátása stb.) és az esetleges üzemzavar miatt várható környezeti hatások elkerülésének módját,
n) a környezetre veszélyes technológiák alkalmazása esetén a külön jogszabályban meghatározott környezeti kárelhárítási tervet,
5. § (1) Abban az esetben, ha a kérelmező nem rendelkezik korábbi telepengedéllyel, illetve, ha a telepengedélyezési eljárást nem előzte meg építésügyi hatósági engedélyezési eljárás, úgy a jegyző az építésügyi hatóság szakhatósági állásfoglalása alapján a telepengedély kiadására vonatkozó döntése előtt köteles meggyőződni arról, hogy a településrendezési tervben meghatározott övezeti besorolás alapján a kérelemben feltüntetett telepen az adott tevékenység végezhető-e.
(2) Amennyiben az (1) bekezdésben foglalt övezeti besorolás alapján nem kizárt a tevékenység folytatása, úgy a jegyző köteles helyszíni szemlét tartani a telepen, amelyre az engedély kiadását kérik.
A jegyző a helyszíni szemléről értesíti
a) a kérelmezőt,
b) az adott ingatlan és a szomszédos ingatlan tulajdonosait (használóit, kezelőit, társasházak, lakásszövetkezetek esetén azok közös képviselőit),
c) az ÁNTSZ illetékes városi, fővárosi, kerületi intézetét,
d) az illetékes környezetvédelmi szakhatóságot,
e) az első fokú építésügyi szakhatóságot [ha a telep létesítéséhez építési engedély nem szükséges, vagy a működő telephelyen az eredetitől eltérő, a mellékletben felsorolt tevékenységet (is) kívánnak folytatni],
f) az első fokú vízügyi szakhatóságot,
g) az illetékes rendőrkapitányságot,
h) a mellékletben *-gal megjelölt esetekben a tűzvédelmi szakhatóságként eljáró hivatásos önkormányzati tűzoltó parancsnokságot,
i) védett természeti terület esetén a természetvédelmi hatóságot,
j) a folytatni kívánt tevékenységtől függően az illetékes Megyei (Fővárosi) Növényegészségügyi és Talajvédelmi Állomást, illetve a megyei állat-egészségügyi és élelmiszer-ellenőrző állomást,
k) a polgári védelem illetékes területi szerveinek képviselőit.
l)
Az első fokú építésügyi szakhatóságot és a vízügyi szakhatóságot csak akkor kell meghívni, ha ezen hatósági jogköröket nem a jegyző gyakorolja.
(3) A jegyző az értesítést - a kérelemben megjelöltek egyidejű megküldésével - a helyszíni szemle megtartása előtt legalább 15 nappal korábban küldi meg.
Az értesítésben a jegyző felhívja a (2) bekezdés b) pontjában foglalt meghívottak figyelmét, hogy távolmaradásuk a szemle megtartását nem akadályozza. Távolmaradás esetén a szemle időpontja előtt a jegyzőhöz írásban beadott észrevételeket a jegyző a szemlén ismerteti.
(4) A (2) bekezdés c)-j) pontjaiban megjelölt szakhatóságok szakhatósági állásfoglalásukat a szemle megállapításairól felvett jegyzőkönyvbe diktálhatják, vagy az azt követő 15 napon belül írásban közölhetik.
7. § (1) A jegyző a telepengedélyt akkor adja meg, ha a szakhatósági hozzájárulások alapján megállapítja, hogy a telep megfelel a munkavégzésre (munkahelyre) vonatkozó előírásoknak, a tevékenység a telep környezetében élők nyugalmát nem zavarja, a dolgozók, a környezetben élők egészségét és a környezetet nem veszélyezteti.
(2) A jegyző a telepengedély megadására vonatkozó határozatáról a kérelmezőn kívül értesíti az eljárásban részt vevő hatóságokat és szervezeteket, valamint az Országos Munkabiztonsági és Munkaügyi Felügyelőség területi szervét.
8. § (1) A jegyző a telepengedéllyel kapcsolatban az engedély megadásakor - vagy lakossági bejelentésre indított vizsgálat, illetve a hatósági ellenőrzések megállapításai alapján később is - megfelelő határidő kitűzésével kötelezheti a telepengedély jogosultját meghatározott átalakítások vagy változtatások elvégzésére, illetve intézkedések megtételére.
10. § (1) Ez a rendelet a kihirdetését követő negyedik hónap első napján lép hatályba.
(2) Azok, akik e rendelet hatálybalépésekor már működő telepen végzik a rendelet hatálya alá tartozó tevékenységet, kötelesek 2002. december 31. napjáig telepengedélyt kérni.

1997. évi LXXVIII. törvény az épített környezet alakításáról és védelméről

8. § A településrendezés során biztosítani kell a területeknek a közérdeknek megfelelő felhasználását a jogos magánérdekekre tekintettel, az emberhez méltó környezet folyamatos alakítását, értékeinek védelmét, figyelembe véve:
a) az egészséges lakó- és munkakörülmények, a népesség biztonságának általános követelményeit,
e) a környezet-, a természetvédelem, a tájhasználat és a tájkép formálásának összehangolt érdekeit, különös tekintettel a víz, a levegő, a talaj, a klíma és az élővilág védelmére,
12. (2) Szabályozási tervet kell készíteni minden esetben:
b) a természeti adottság, a településszerkezet, az építés, az építészeti örökség vagy a rendeltetés szempontjából különös figyelmet igénylő védett területek (pl. kiemelt üdülőterület, gyógyhely, műemléki jelentőségű terület) egészére, valamint
(5) A szabályozási tervnek tartalmaznia kell:
f) az egyes területrészeken belül a védett és a védelemre tervezett, valamint a védő területeket, továbbá építményeket,
18. § (1) Építési munkát végezni az e törvényben foglaltak, valamint az egyéb jogszabályok megtartásán túl, csak a helyi építési szabályzat, szabályozási terv előírásainak megfelelően szabad.
31. § (1) Az építmény elhelyezése során biztosítani kell:
a) az építmény, továbbá a szomszédos ingatlanok és építmények rendeltetésszerű és biztonságos használhatóságát,
b) az építmény közszolgálati (tűzoltó, mentő stb.) járművel történő megközelíthetőségét,
c) a környezetvédelem és a természetvédelem sajátos követelményeit és érdekeit,
d) a közhasználatú építmények esetében a mozgásukban korlátozott személyek részére is a biztonságos és akadálymentes megközelíthetőséget;
e) a rendeltetésszerű telekhasználatot.
(2) Az építmények és azok részeinek (önálló rendeltetési egység) építése, bővítése, felújítása, átalakítása, helyreállítása, korszerűsítése során érvényre kell juttatni az országos építési szakmai követelményeket, különösen
a) az értékes táj- és településkép, építészeti-beépítési jellegzetesség és látvány védelmét, továbbá
b) a kedvező tájolás,
c) a mechanikai ellenállás és stabilitás,
d) a tűzbiztonság,
e) a higiénia, egészség- és környezetvédelem,
f) a használati biztonság,
g) a zaj és rezgés elleni védelem,
h) az energiatakarékosság és hővédelem,
i) az életvédelem
követelményeit.
(4) Az építménynek és részeinek (önálló rendeltetési egység) építése, felújítása, átalakítása, bővítése, helyreállítása, korszerűsítése során biztosítani kell:
a) a rendszeres karbantartás lehetőségét,
b) hogy az építmény rendeltetésszerű használatával járó környezeti terhelés az adott helyen megengedett mértéket ne lépje túl, valamint
c) a mozgásukban korlátozott személyek részére is a közhasználatú építmények esetében a biztonságos és akadálymentes használhatóságot.
44. § (1) Az építtetőnek minden olyan építményre, építményrészre, amelyre építési engedélyt kellett kérnie - ha jogszabály eltérően nem rendelkezik -, annak használatbavétele előtt használatbavételi engedélyt is kell kérnie. A kérelem elbírálásához szükséges a jogszabályban meghatározott esetekben az érdekelt szakhatóságok, az érintett infrastruktúrahálózatot működtető közüzemek és a kéményseprő (építésügyi szakértő) nyilatkozata, valamint az építési napló részét képező, a felelős műszaki vezetők jogszabályban meghatározott nyilatkozatai arról, hogy az építmény, építményrész (önálló rendeltetési egység), elvégzett szakmunka a jogerős és végrehajtható építési engedélynek és a hozzá tartozó jóváhagyott engedélyezési tervnek megfelel, rendeltetésszerű és biztonságos használatra alkalmas. Amennyiben az építőipari kivitelezési tevékenységet több kivitelező végezte, az építtető vagy annak helyszíni megbízottja köteles gondoskodni arról, hogy az összes felelős műszaki vezetői nyilatkozat - a használatbavételi engedélyezési eljárás során - az építésügyi hatóság rendelkezésére álljon.
(2) A használatbavételi engedélyt meg kell adni, ha az építményt vagy egy részét - építési engedélyhez kötött építési munka esetén - az engedélynek megfelelően, rendeltetésszerű és biztonságos használatra alkalmas módon építették meg.
(3) Ha az építmény vagy egy része rendeltetésszerű használatra nem alkalmas, vagy az építési munka elvégzése következtében idegen ingatlanban az állékonyságot, az életet és egészséget, a köz- és vagyonbiztonságot veszélyeztető állapot keletkezett, az építésügyi hatóság az építmény használatbavételét megtiltja, vagy építésügyi hatósági kötelezés keretében a hibák, hiányosságok megszüntetésétől teszi függővé. A használatbavételi engedély megadása feltételekhez köthető, az engedélyben kikötések tehetők.
(4) Az (1) bekezdésben előírt használatbavételi engedély hiányában az építményt nem szabad használni.
45. (2) Az első fokú építésügyi hatóság az építési munka végzésének ellenőrzésén túl megelőzi, felkutatja, megakadályozza a külön jogszabályban meghatározott építésügyi hatósági engedély nélkül, vagy attól eltérően, és építésügyi engedélyhez nem kötött építési munka esetében az általános érvényű kötelező építésügyi előírások megsértésével (a továbbiakban: szabálytalanul) történő építési tevékenységet, a rendeltetéstől eltérő építményhasználatot.
47. § (1) Az építésügyi hatóság elrendelheti:
a) az építmény, építményrész építésügyi hatósági engedélyekben meghatározott, ennek hiányában az eredeti (a változtatás előtti) rendeltetésétől eltérő használatának megszüntetését, valamint

•	46/1997. (XII. 29.) KTM rendelet az egyes építményekkel, építési munkákkal és építési tevékenységekkel kapcsolatos építésügyi hatósági engedélyezési eljárásokról
3. § Az építésügyi hatósági engedélyek fajtái:
f) a rendeltetés megváltoztatására irányuló engedély.
30. § A használatbavételi engedély iránti kérelem elbírálása során az építésügyi hatóság - az e rendelet 2. számú melléklete szerint érdekelt, a hatósági előírások megtartásának ellenőrzésére az adott esetben jogosult szakhatóságok és közművek, továbbá a kéményseprő írásbeli nyilatkozata alapján - a helyszínen köteles meggyőződni arról, hogy
a) az építési munkát az építési engedélynek, az ahhoz tartozó építészeti-műszaki tervdokumentációnak, továbbá az esetleg engedélyezett eltérésnek megfelelően végezték-e el, valamint
b) az építmény az építési engedélyben megjelölt rendeltetésének megfelelő és biztonságos használatra alkalmas állapotban van-e.
36. § Az építési engedélyhez kötött építési munkával járó rendeltetés megváltoztatására irányuló engedélyezési eljárásra az építési engedélyezési eljárás szabályait kell megfelelően alkalmazni.
37. (5) Az engedély megadásáról vagy megtagadásáról rendelkező határozatot kézbesítés útján kell közölni
a) az építtetővel és - ha nem azonos az építtetővel - az ingatlannal rendelkezni jogosultakkal,
b) az eljárásban közreműködött szakhatóságokkal, közművekkel,
c) a közvetlenül szomszédos - a határozattal érintett ingatlannal közös határvonalú (telekhatárú) - építési telkekkel (ingatlanokkal) rendelkezni jogosultakkal.
(6) Amennyiben az építésügyi hatóság az építmény rendeltetésének engedély nélküli tartós megváltoztatását állapítja meg, úgy annak elkövetőjét
a) a rendeltetéstől eltérő használat megszüntetésére, illetve
b) a rendeltetéstől eltérő használat engedélyezése iránti kérelem benyújtására
kötelezheti.

•	21/2001. (II. 14.) Korm. rendelet a levegő védelmével kapcsolatos egyes szabályokról
1. § A rendelet célja a környezeti levegő minőségének tartós és hatékony megóvása és javítása, az emberi egészség védelme és a környezet állapotának megőrzése érdekében.
2. § (1) A rendelet hatálya azokra a természetes és jogi személyekre, továbbá jogi személyiséggel nem rendelkező szervezetekre terjed ki, akik (amelyek) tevékenysége, létesítménye, terméke levegőterhelést okoz vagy okozhat (a továbbiakban: légszennyező).
3. § A rendelet alkalmazásában
a) környezeti levegő (a továbbiakban: levegő): a légkör egésze, a munkahelyek és a zárt terek levegőjének kivételével;
b) anyag: bármely kémiai elem és annak vegyületei, a radioaktív anyagok és a genetikailag módosított szervezetek kivételével;
c) légszennyező anyag: a levegő természetes minőségét hátrányosan befolyásoló olyan anyag, amely természetes forrásból vagy az emberi tevékenység közvetlen vagy közvetett eredményeként kerül a levegőbe, és amely káros vagy káros lehet az emberi egészségre, a környezetre, illetve károsítja vagy károsíthatja az anyagi javakat;
h) levegővédelmi követelmény: minden olyan, a levegő terhelését, az azt okozó tevékenységet és létesítményt, valamint a légszennyezőt, továbbá a légszennyezettséget érintő intézkedés, előírás, tilalom, amely hatósági határozaton alapul, vagy amelyet jogszabály ír elő;
5. § (1) Tilos a környezeti levegő olyan mértékű terhelése, amely légszennyezést vagy határértéken felüli légszennyezettséget okoz, valamint a környezeti levegő bűzzel való terhelése.
9. § (1) Levegőterhelést okozó, helyhez kötött légszennyező pontforrás (amelynél a légszennyező anyag kibocsátási jellemzői méréssel egyértelműen meghatározhatók) létesítéséhez, meglévő bővítéséhez, rekonstrukciójához, felújításához, korszerűsítéséhez, az alkalmazott technológia váltásához (a továbbiakban együtt: létesítéséhez), működésének megkezdéséhez, működtetéséhez a környezetvédelmi hatóság szakhatósági hozzájárulása, engedélyező hatóság hiányában engedélye szükséges.
(2) Az (1) bekezdésben foglaltakat nem kell alkalmazni a háztartási berendezések forrásaira, valamint a 140 kW névleges bemenő hőteljesítményt meg nem haladó tüzelő- és egyéb, kizárólag füstgázt kibocsátó berendezések forrásaira.
(3) A környezetvédelmi hatósághoz benyújtott engedélykérelem tartalmi követelményeit a 4.1. számú melléklet tartalmazza.
(4) A környezetvédelmi hatóság a kibocsátási határértékeket, levegővédelmi követelményeket határozattal írja elő, amelynek tartalmi követelményeit a 4.2. számú melléklet tartalmazza.
14. § Bűzzel járó tevékenység során az elérhető legjobb technika alkalmazásával meg kell akadályozni, hogy a lakosságot zavaró bűz kerüljön a környezetbe. Az elérhető legjobb technika alkalmazását, az egyedi határértéket, illetőleg a lakosságot zavaró bűzzel járó tevékenység korlátozását vagy betiltását a közegészségügyi hatóság állásfoglalása alapján a környezetvédelmi hatóság hatósági határozatban írja elő.

2. számú melléklet a 21/2001. (II. 14.) Korm. rendelethez

•	Védelmi övezetek nagysága (tevékenységek szerint, a légszennyező forrástól számítva)
A) Jelentős levegőterhelést okozó vagy bűzös tevékenység esetén a védelmi övezet sugarának nagysága legalább 500, de legfeljebb 1000 méter
B) Közepes mértékben levegőterhelést okozó tevékenység esetén a védelmi övezet sugarának nagysága legalább 300, de legfeljebb 600 méter
C) Csekély mértékben levegőterhelést okozó tevékenység esetén a védelmi övezet sugarának nagysága legalább 50, de legfeljebb 100 méter
D) Közlekedési célú létesítmények, amelyeknél a védelmi övezet sugarának nagysága legalább 50 méter a legközelebbi lakóépülettől

•	1011/B/1999 AB határozat a telepengedély alapján gyakorolható ipari és szolgáltató tevékenységekről, valamint a telepengedélyezés rendjéről szóló 80/1999. (VI. 12.) Korm. rendelet 3. § (2) bekezdése, 8. § (2) bekezdése és 10. § (2) bekezdése alkotmányellenességének vizsgálatáról

2. Az indítványozók a szerzett jogok sérelmére hivatkozva támadták a Kr. 10. § (2) bekezdését, amely alapján azoknak a működő teleppel rendelkezőknek is kell telepengedélyt kérniük, akik a korábbi miniszteri rendelet alapján már kaptak engedélyt.
A szerzett jogok védelmével a Alkotmánybíróság több határozata foglalkozott. Az Alkotmánybíróság már korábban elvi jelentőséggel mutatott rá arra, hogy az Alkotmány 2. §-ának (1) bekezdésében deklarált " jogállamisághoz hozzátartozik a szerzett jogok tiszteletben tartása." [62/1993. (XI. 29.) AB határozat, ABH 1993. 364.367.] Hangsúlyozta azt is, hogy: "A szerzett jogok védelme a jogállamban szabályként érvényesül, de nem abszolút érvényű, kivételt nem tűrő szabály. A kivételek elbírálása azonban csak esetenként lehetséges. Azt, hogy a kivételes beavatkozás feltételei fennállnak-e végső fórumként az Alkotmánybíróságnak kell eldöntenie." [32/1991. (VI. 6.) AB határozat, ABH 1991. 146. 154.]
Az Alkotmánybíróság a szerzett jogok sérelmét állító indítványt elutasítva különösen a következőket mérlegelte: "A jogbiztonság és a szerzett jog alkotmányos védelme nem értelmezhető akként, hogy a múltban keletkezett jogviszonyokat nem lehet alkotmányos szabályozásokkal megváltoztatni." (515/B/1997. AB határozat ABH 1998. 977.)
A 28/1994. (V. 20.) AB határozatban: "Az Alkotmány 18. §-a szerint a Magyar Köztársaság elismeri és érvényesíti mindenki jogát az egészséges környezethez. A 70/D. § (2) bekezdése értemében a "lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez" való emberi jogot [70/D. § (1) bekezdés] a Magyar Köztársaság - többek közt - az épített és természetes környezet védelmével valósítja meg. Az Alkotmánybíróság a 996/G/1990. AB határozatban megállapította, hogy a fenti alkotmányi rendelkezések alapján az állam köteles az egészséges környezethez való jog megvalósítását szolgáló sajátos intézmények kialakítására és működtetésére." (ABH 1994. 137.) Az idézett alkotmányos elveket részletezi a környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. évi LIII. törvény, valamint az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXXIII. törvény. A Kr. mindezek érdekében egy eljárásba foglalva azon ipari, szolgáltató, raktározási tevékenységek vizsgálatára terjed ki, ahol a felhasznált és a technológia során keletkezett anyagok, illetőleg üzemeltetett berendezések miatt a végzett munkafolyamatok következményeként egészségártalom, tűz- és robbanásveszély vagy zavaró környezeti hatásuk miatt levegő-, víz-, talajszennyezés, zajhatás léphet fel.
A telepengedélyezési eljárásban a szakhatóságok az anyagi jogi normák érvényesülését, megtartásuk feltételeit stb. ellenőrzik. Az indítványozók az engedélyezési eljárásban érvényesítendő anyagi jogszabályok alkotmányosságát nem vitatták. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint az egészséges környezethez való alkotmányos jog érvényesítése indokolja, hogy a már működő, korábbi jogszabály alapján telepengedéllyel rendelkező vállalkozó is kérjen új telepengedélyt. A módosított Kr. az engedély megszerzéséhez a határidőt 2002. december 31. napjában állapította meg, így azoknak, akik korábbi engedély alapján, vagy engedély nélkül működtetnek telepet, elégséges idő áll rendelkezésükre az engedély megszerzésére, szükség esetén a még hiányzó feltételek megteremtésére.

•	1997. évi CLVII. törvény a társasházról
12. § (2) Az alapító okirat meghatározhatja a külön tulajdonban levő lakás használatának, hasznosításának szabályait a társasház céljának, működésének megfelelően.
(3) A lakóépületben lévő társasházban a közgyűlés legalább 2/3-os szavazattöbbségű határozatával megtilthatja a külön tulajdonban lévő nem lakás céljára szolgáló helyiség használata, hasznosítása módjának megváltoztatását, ha az a társasház rendes működését vagy a lakhatás nyugalmát zavarná.
(4) Ha a nem lakás céljára szolgáló helyiség megváltoztatott használata jogszabályban meghatározott engedélyhez kötött tevékenységhez szükséges, az engedély akkor adható ki, ha a hatóság felhívására - 30 napos határidőn belül - a közgyűlés nem hozott tiltó határozatot.

•	12/1983. (V. 12.) MT rendelet a zaj- és rezgésvédelemről
2. § (1) E rendelet alkalmazásában
c) szolgáltató tevékenységet ellátó üzemi létesítmény minden olyan létesítmény, amelyben az e rendelet mellékletében meghatározott tevékenységet folytatják.
(3) Veszélyes mértékűnek minősül az a zaj is, amelyre - jellegéből adódóan - határértéket nem lehet előírni, illetőleg a zajkeltés azonos körülmények között nem ismételhető, de érzékszervi észleléssel megállapíthatóan emberek nyugalmát jelentős mértékben zavarja.
Meglevő létesítmények zaj- és rezgésvédelmi követelményei
11. § A meglevő zaj- és rezgésforrások által okozott veszélyes mértékű zajt és rezgést fokozatosan, tervszerűen csökkenteni kell.
12. § (1) A környezetvédelmi hatóság meglevő üzemi létesítményre - a 9. § (2) bekezdésében meghatározott módon - zajkibocsátási határértéket állapíthat meg és előírhatja annak teljesítési határidejét.

•	191/1996. (XII. 17.) Korm. rendelet a fővárosi, megyei közigazgatási hivatalokról
16. § (1) A hivatalvezető ellenőrzési feladat- és hatáskörében
d) ellenőrzi - a fővárosi, megyei ügyészséggel egyeztetett ellenőrzési terv és program szerint - a területi államigazgatási szervek tevékenységében az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló törvény hatályosulását, hatósági tevékenységük jogszerűségét;

•	1991. évi XI. törvény az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálatról
4. § (1) A Szolgálat környezet- és településegészség-ügyi feladata különösen
a) a légszennyezettség (immisszió) egészségügyi határértékeinek kimunkálásában való közreműködés, a légszennyezettség rendszeres közegészségügyi értékelése, valamint a zárt terek légszennyezettségi határértékeinek kimunkálása és a zárt terek légszennyezettségének közegészségügyi vizsgálata;

•	1990. évi V. törvény az egyéni vállalkozásról

4. § (1) Egyéni vállalkozás - a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel - vállalkozói igazolvány birtokában gyakorolható.
(10) A vállalkozói igazolvány kiadása csak akkor tagadható meg, ha a kérelem teljesítése jogszabályba ütközik.
4/B. § (1) A körzetközponti jegyző a vállalkozói igazolvány kiadásáról, az egyéni vállalkozó székhelyének, telephelyének, főtevékenységének, illetve tevékenységi körének megváltoztatásáról, az egyéni vállalkozói tevékenység gyakorlására való jog megszűnéséről, valamint a vállalkozói igazolvány iránti kérelem elutasításáról - a 4/A. § (1) bekezdésében foglalt adatok közlésével - értesíti az egyéni vállalkozó székhelye, illetőleg telephelye szerint illetékes    a) települési (fővárosi kerületi) önkormányzat jegyzőjét;
7. § (1) Az egyéni vállalkozó székhelye szerint illetékes települési (fővárosi kerületi) önkormányzat jegyzője ellenőrzi, hogy az egyéni vállalkozó tevékenysége, működése megfelel-e a jogszabályokban, illetve az igazolványában foglaltaknak, és erről tájékoztatja a vállalkozói igazolvány kiadására illetékes körzetközponti jegyzőt.
(2) Ha az egyéni vállalkozó tevékenységét több telephelyen (fióktelephelyen) folytatja, az egyes telephelyek (fióktelephelyek) szerint illetékes települési (fővárosi kerületi) önkormányzat jegyzője ellenőrzi, hogy a vállalkozó tevékenysége a telephelyen (fióktelephelyen) megfelel-e a jogszabályban előírt feltételeknek és az igazolványában foglaltaknak, és erről tájékoztatja a vállalkozói igazolvány kiadására illetékes körzetközponti jegyzőt. 
8. § (1) Az egyéni vállalkozó tevékenységét az egyéni vállalkozói igazolvány birtokában kezdheti meg, és az abban meghatározott tevékenység keretei között folytathatja. 
(2) Az egyéni vállalkozó tevékenységét a tevékenység folytatására irányadó jogszabály előírásai szerint, ha a tevékenység folytatását jogszabály más hatósági engedélyhez is köti, csak ennek birtokában kezdheti meg és folytathatja.
14. § (1) Az egyéni vállalkozótól vissza kell vonni az igazolványt, ha 
b) a működéshez szükséges, e törvényben vagy más jogszabályban előírt követelményeknek nem felel meg és a körzetközponti jegyző vagy az illetékes települési (fővárosi kerületi) önkormányzat jegyzője, illetőleg a külön jogszabályban megjelölt hatóság felszólítása ellenére e követelményeknek 30 napon, illetve - a külön jogszabályi felhatalmazás alapján - a hatóság által meghatározott határidőn belül nem tesz eleget, és a jogszabálysértés másképpen nem orvosolható;
(2) A vállalkozói igazolvány visszavonására okot adó körülményről - az adatvédelmi jogszabályok rendelkezéseinek keretei között - az egyéni vállalkozó székhelye szerint illetékes körzetközponti jegyzőt köteles haladéktalanul értesíteni
a) a székhely, illetőleg telephely (fióktelephely) szerint illetékes jegyző, vagy a külön jogszabályban megjelölt hatóság az (1) bekezdés a) és b) pontjában feltüntetett valamely ok észlelésekor,

•	1997. évi CXLIV. törvény a gazdasági társaságokról
•	6. § (3) Ha valamely gazdasági tevékenység folytatását jogszabály - ide nem értve az önkormányzati rendeletet - hatósági engedélyhez (továbbiakban: működési engedély) köti, a gazdasági társaság e tevékenységét csak az engedély birtokában végezheti. 

•	1997. évi CXLV. törvény a cégnyilvántartásról, a cégnyilvánosságról és a bírósági cégeljárásról 
1. § (1) A cég az a gazdálkodó szervezet [Ptk. 685. § c) pont], illetve egyéb gazdálkodó jogalany (a továbbiakban együtt: jogalany), amely - ha törvény vagy kormányrendelet eltérően nem rendelkezik - a cégnyilvántartásba történő bejegyzéssel jön létre üzletszerű gazdasági tevékenység folytatása céljából. Törvény más célra alapított jogalany cégnyilvántartásba való bejegyzését is előírhatja.
11. § (1) A céget a megyei (fővárosi) bíróság, mint cégbíróság (a továbbiakban: cégbíróság) az általa vezetett cégjegyzékben tartja nyilván.
12. § (2) A cégjegyzék szükség szerint tartalmazza
c) a cég telephelyét,
d) a cég fióktelepét,
e) meghatározott időtartamra alapított cég esetén a működés befejezésének időpontját,
16. § (1) A cég székhelye - ideértve a 11. § (3) bekezdésében foglalt esetet is - a központi ügyintézés helye, melyet a cégnek cégtáblával kell megjelölnie.
(2) A cég - székhelyétől különböző helyen lévő - telephelye a tevékenység gyakorlásának helye, a cég fióktelepe pedig olyan telephely, amely más városban vagy községben - magyar cég külföldön lévő fióktelepe esetén más országban - van, mint a cég székhelye és telephelye. Ez a szabály irányadó a külföldi vállalkozás magyarországi fióktelepe, illetve a külföldiek közvetlen kereskedelmi képviselete esetében is.
23. § (3) Ha a cég létrejöttéhez hatósági engedély szükséges, a cégbírósághoz az erre vonatkozó engedélyt (hatósági határozatot) csatolni kell. A tevékenység gyakorlásához szükséges hatósági engedélyt az engedélyköteles tevékenység megkezdésekor kell benyújtani a cégbírósághoz.
50. § (1) Törvényességi felügyeleti eljárásának van helye, ha
d) a cég a működése során nem tartja be a szervezetére és működésére vonatkozó jogszabályi rendelkezéseket, illetve a létesítő okiratában foglaltakat,
51. § (1) A törvényességi felügyeleti eljárás kérelemre vagy hivatalból indul.
52. § (1) A törvényességi felügyeleti eljárást kezdeményezheti:
b) a cég tevékenységének ellenőrzésére jogosult közigazgatási szerv vezetője.