OBH 2353/2002
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Nagy Tiborné

Az eljárás megindítása:
	A panaszos azzal fordult az országgyűlési biztoshoz, hogy az ingatlanához vezető útnak a nyomvonalát megváltoztatták, ezért a telek megközelíthetősége jelentősen romlott. Az általa megkeresett hivatalok nem, vagy nem megfelelően intézkednek, illetve beadványaira választ sem adnak. A vizsgálat az Alkotmány 2. § (1) bekezdésben deklarált, a jogállamiság részét képező jogbiztonsághoz és tisztességes eljáráshoz való, valamint a 13. § (1) bekezdésben foglalt tulajdonhoz való jog megsértésének a gyanúja miatt indult. Lefolytatásához a Közlekedési Főfelügyelet főigazgatóját és Ábrahámhegy polgármesterét kerestem meg. Tőlük és a panaszostól kapott információk, térképek és más iratok alapján folytattam le a vizsgálatot. 

Alkalmazott jogszabályok:
•	1988. évi I. törvény a közúti közlekedésről (Úttv.)
•	1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól (Áe.)
•	1997. évi LXXVIII. törvény az épített környezet alakításáról és védelméről (Étv.)
•	1972. évi V. törvény a Magyar Köztársaság ügyészségéről
•	253/1997. (XII.20.) Korm. rendelet az országos településrendezési és építési követelményekről (OTÉK)
•	8/1970. (XI.13.) KPM–ÉVM együttes rendelet az utak építésének és a forgalom részére való átadásának hatósági engedélyezéséről
•	29/1971. (XII.29.) ÉVM rendelet a telekalakításról
•	85/2000. (XI.8.) FVM rendelet a telekalakításról
•	15/2000. (XI.16.) KöVIM rendelet az utak építésének, forgalomba helyezésének és megszüntetésének engedélyezéséről
•	1993. évi 13. sz. ÖKT rendelet Ábrahámhegy község belterülete összevont rendezési terve (RT.)

A feltárt tényállás és a vizsgálat megállapításai:
	A panaszos Ábrahámhegy belterületén rendelkezik ingatlannal. Az a 404/3. hrsz. és az ehhez csatlakozó 385/2. hrsz.-ú földútról volt megközelíthető. Ezek az utak a panaszosén kívül még két telek megközelítését szolgálták. 1999–ben Ábrahámhegy Önkormányzata kérésére a badacsonytomaji jegyző, mint kijelölt hatóság telekalakítási eljárásával a 385/2. hrsz.-ú utat új nyomvonalra helyezték át. 

A telekrendezési terv alapján a változásokat 2000. február 28–án az ingatlan–nyilvántartásban átvezették. A panaszos 2001. augusztus 5–én fordult a Veszprém Megyei Közlekedési Felügyelethez azzal, hogy „közforgalom előtt természetszerűen nyitva álló, az ingatlanom megközelítését több mint huszonnégy éve szolgáló földút szakaszt is más helyszínre, nyomvonalra kívánják helyezni. Ismereteim szerint helyi közutat megszüntetni, azt új nyomvonalon kiépíteni az Önök engedélye nélkül nem lehet. A kérdéses útszakasz közforgalom előli elzárása folyamatban van, kérem mielőbbi intézkedésüket.”

A felügyelet a beadványt az Áe. 7. § (1) bekezdése alapján illetékes intézkedésre eredetben áttette Ábrahámhegy–Balatonrendes–Salföld Körjegyzőséghez. A körjegyzőség intézkedéséről tájékoztatást kért, az áttételről panaszost értesítette. Ezt követően a panaszos 2001. november 7–én újból a felügyelethez fordult. A felügyelet november 30–án a Veszprém Megyei Közigazgatási Hivataltól (KH) azt kérte, hogy semmisítse meg a badacsonytomaji jegyző 1999. március 23–án kelt határozatát, mellyel a telekrendezést engedélyezte. Javasolta új eljárás elrendelését.
	Párhuzamosan folyt az eljárás a panaszos beadványa alapján a KH–ban, amely intézkedéséről a panaszost 2000. szeptember 5–én tájékoztatta: „Ábrahámhegy község belterülete összevont rendezési tervéről szóló 1993. évi 13. számú ÖKT. rendelet (továbbiakban: RT.) a tárgyi határozattal engedélyezett telekalakítást nem tartalmazza, a közútkapcsolatok biztosítására a jelenlegi állapotokból kiinduló megoldásokat irányoz elő. Mindezek miatt az elsőfokú építési hatóság határozata jogszabálysértő, és indokolása elfogadhatatlan, mivel az engedélyezett telekalakítás a „községrendezési tervek előírásainak” nem felel meg, ezáltal az 1997. évi LXXVIII. törvény (Étv.) 23. § (1) bekezdésében foglaltakat sérti. Ugyancsak jogszabálysértő volt Badacsonytomaj jegyzőjének eljárása, mikor az út területét is érintő telekalakításnál az útügy, és a közúti közlekedés biztonsága követelményeinek érvényre juttatása céljából az útügyi szakhatóságot nem vonta be az eljárásba a 29/1971. (XII.29.) ÉVM rendelet előírásai szerint. Az elsőfokú építésügyi hatóság álláspontom szerint a konkrét hatósági ügy kapcsán az érdekeltek, az ügyfelek körét sem tisztázta kellően. A tágabb környékre is kihatással bíró döntésnél túlságosan szűken vonta meg az ügyfelek körét, ami ellentétes az Étv. 3. §–ban és az 1957. évi IV. örvény (Áe.) 3. § (4) bekezdésében megfogalmazott általános alapelvekkel. Mindezeknél fogva megállapítottam, hogy Badacsonytomaj jegyzőjének 1999. március 23–án kelt határozata, és a határozathozatalt megelőző eljárása törvénysértő volt. Mindennek ellenére a törvénysértő határozat megváltoztatására, vagy megsemmisítésére lehetőségem nincs, mivel a földhivatali átvezetések megtörténte miatt az 1957. évi IV. tv. 71. § (2) bek. b) pontja szerint jóhiszeműen szerzett és gyakorolt jogokat sértenék. Erre pedig felügyeleti jogkörében eljárva nincs lehetőség. Előzőekre tekintettel, mivel felügyeleti intézkedést nem tudok tenni, jelen levelemmel egyidejűleg az illetékes Veszprém Megyei Főügyészséget kerestem meg az ügyben lehetséges ügyészi intézkedések megtétele céljából.”
	Majd a Megyei Főügyészség elvi óvásának – amellyel a badacsonytomaji jegyző nem értett egyet – helyt adva 2000. december 22–én hozott határozatával megállapította, hogy a telekhatár rendezés engedélye jogszabálysértő. „Az 1972. évi V. tv. 14. § (3) bekezdése értelmében a jogerős határozat ellen annak közlését követő egy éven túl benyújtott ügyészi óvás folytán tett intézkedés jóhiszeműen szerzett és gyakorolt jogokat nem sérthet. Ezért a másodfokú határozat azon túl, hogy az elsőfokú határozat jogszabálysértő voltát megállapította, a jogsértő határozatot érdemben megváltoztató döntést hozni nem tudott.”
	Mind a közlekedési felügyeletek, mind a KH megállapította azt is, hogy a megváltozott nyomvonalú út (bár csak egy pár méterrel eltolt helyen), de kedvezőtlenebb megközelítést tesz lehetővé, mint a korábbi. (Elsősorban azért, mert a régi nyomvonalon évek alatt a talaj már tömörödött, az újon, pedig még nem.)
	A hatóságok intézkedésre a község polgármesteréhez továbbították az ügyet. Ugyanis bármiféle rendezésnek elsőszámú feltétele az, hogy a változtatás megfeleljen a község rendezési tervének, amelyről az önkormányzat képviselő–testülete dönt. A polgármester a panaszost 2002 júniusában tájékoztatta: „A Közlekedési Főfelügyelet az ügyet áttette Hivatalunkhoz azzal, hogy az önkormányzati rendelettel jóváhagyott ÖRT előírásai szerinti a 440/1. 394/2. és 398. hrsz.-ú ingatlanokból leválasztva egy 6 m széles szabályozási szélességű területet lehetőség nyílik a 440/3. hrsz.-ú út meghosszabbításával, az Akácfa utcával történő közvetlen útkapcsolatra. (ld. mellékelt ÖRT kivonat) Fenti út kialakítási eljárás vagy a jelenlegi ingatlantulajdonosok felajánlásával vagy az 1997. évi LXXVIII. tv. 26. §–a értelmében kisajátítási eljárás lefolytatásával lehetséges. Az önkormányzat testülete fentiek alapján jelen megkereséssel, postafordultával várja az érintett ingatlanok tulajdonosainak nyilatkozatát a leírt út kialakításával kapcsolatban. A rendelkezésünkre álló nyilatkozatok alapján dönt ismételten a képviselő–testület a kisajátítási eljárás megindításáról.”
	Majd megkeresésemre megküldte a 27/2003. (II.24.) számú önkormányzati határozatot. 
„Ábrahámhegy Önkormányzat Képviselő–testülete a panaszos ingatlantulajdonos beadványára az önkormányzat az 1993. évi 13. sz. rendeletében jóváhagyott Községi Rendezési Tervben jelölt ábrahámhegyi 398, 392/a, 404/1, 394/3. hrsz.-ú ingatlanokat érintő kisajátítási eljárást megkezdi és az ehhez szükséges költségeket az önkormányzat vállalja. Felhatalmazza a polgármestert, hogy az ügyben eljárjon.”
Valamint tájékoztatott: „Sajnos Ábrahámhegy úthálózata – sok más Balaton–parti községhez hasonlóan – nem felel meg az ágazati előírásoknak, ezért az úthálózat korszerűsítésére irányuló törekvéseinket a helyi rendezési tervben szerepeltetjük, azonban annak végrehajtására a szükséges kisajátítási eljárások lefolytatására költségvetési fedezettel önkormányzatunk nem rendelkezik. Képviselő–testületünk döntött arról, hogy a szükséges – rendezési terven jelölt – kisajátítási eljárást lefolytatja. A határozatot a panaszos részére is megküldtük, továbbá a kisajátítási munkarészek elkészítésére is ajánlatot kértünk. A terv szerinti kisajátítási eljárás lefolytatásával a Nyírfa utca átkötésre kerül az Akácfa utcára, így a panaszos megközelítési gondjai – ha voltak ilyenek – is megszűnhetnek.”
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) szerint:
16. § (1) „Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság (29. § (1) bekezdés), illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.”
29. § (2) „E törvény alkalmazásában nem minősül hatóságnak:
f) az ügyészség, kivéve az ügyészségi nyomozást végző ügyészségi szervet.”
17. § (4) „Ha az ügyben jogerős határozat született, az országgyűlési biztoshoz ennek közlésétől számított egy éven belül lehet beadvánnyal fordulni.”
Ezért a hozzám érkezett panasz (2002. április 11.) előtt több mint egy éve született hatósági határozatokat csak annyiban vizsgáltam, amennyiben a jelen helyzetet és abban a hatóságok mozgásterét az meghatározza. Megállapítottam, hogy (amint a KH határozatából is kitűnik) Badacsonytomaj jegyzője törvénysértő határozatot hozott a telekalakításról. A panaszosnak küldött a KH–tól és a Közlekedési Felügyelettől származó tájékoztatások e tekintetben helytállóak voltak. Mint ahogyan az is, hogy a telekalakítás bár törvénysértő volt, azt földhivatali bejegyzése és az engedély alapján kialakított egyik telek eladása miatt már nem lehetett hatályon kívül helyezni. Az is megállapítható, hogy az út áthelyezésével járó telekalakításban a fentieken túl a közlekedési felügyeletek azért sem intézkedhettek, mert a határozat kiadása idején hatályos 29/1971. (XII.29.) ÉVM rendelet alapján az eljárásban a jegyző volt az útügyi szakhatóság, nem a felügyelet. Megállapítottam azt is, hogy a panaszos ingatlana környezetében (vélhetően több évtized alatt spontán és szabályozott folyamatok következtében egyaránt alakult) meglévő állapot a panaszolttal azonos, 3–5 m szélességű földutakkal, zsákutcákkal stb. behálózott. A területen a több évtizede hatályos mindenkori útügyi–területrendezési követelményeknek meg nem felelő úthálózat van. A megszüntetett utcaszakasz éppúgy nem felelt meg ezeknek a követelményeknek, mint az újonnan kijelölt. Természetesen sem eddig, sem ezután nem cél 12 méteres szabályozási szélességű utak érdekében a Balaton–felvidéki települések képét, településszerkezetét megváltoztatni. Épp ezért szükséges – az egyedi sajátosságok megőrzése érdekében is – az önkormányzatoknak megalkotni rendeleteiket a településük rendezéséről. Az önkormányzat, mint tulajdonos ettől kezdve éppúgy alárendelt a saját jogszabályának, mint bárki más. A rendelet előírásai alól önkormányzati határozat sem adhat felmentést. 
	Megállapítottam, hogy az út áthelyezésével a panaszos állampolgári jogaival kapcsolatos visszásság keletkezett. Az részint a badacsonytomaji jegyző (mint az összeférhetetlenség miatt az ügyben kijelölt hatóság), részben a községi önkormányzat (mint a településrendezés közszolgáltatásért felelős szerv) eljárására vezethető vissza.
	A badacsonytomaji jegyző eljárását a KH és az ügyészség már minősítette (ld. fent), azzal egyetértek, ahogyan a közlekedési felügyeletek eljárásával és tájékoztatásával is. A visszásságot elsősorban a községi önkormányzat okozta. Azzal, hogy saját rendezési tervének nem felel meg a telekalakítás – amelyet a badacsonytomaji jegyzőtől kérelmez –, leginkább az önkormányzatnak kellett tisztában lennie. 
	A polgármester által megküldött 27/2003. (II.24.) számú önkormányzati határozatból kitűnően a panaszos telkének megközelítését szolgáló, a község rendezési tervében szereplő út kialakításához a szükséges területek megszerzését elkezdte. Ezért ebben az ügyben kezdeményezéssel nem élek.
	Felhívom ugyanakkor a polgármester útján a képviselő–testület figyelmét, hogy a jövőben a településrendezés körében ha magánkezdeményezést elfogad, vagy saját maga határoz változtatásról, azt az Étv. előírásai szerint tegye: 
	3. § (2) „Az épített környezet alakítása és védelme során a közérdekű intézkedéseket és döntéseket megelőzően, illetőleg azok végrehajtása során biztosítani kell a nyilvánosságot és a közösségi ellenőrzés lehetőségét az e törvényben és más jogszabályokban meghatározott módon. Gondoskodni kell az érdekelt állampolgárok, szervezetek megfelelő tájékoztatásáról, és lehetőséget kell adni részükre véleménynyilvánításra és javaslattételre.”
	7. § (1) „A településrendezés célja a települések terület–felhasználásának és infrastruktúra–hálózatának kialakítása, az építés helyi rendjének szabályozása, a környezet természeti, táji és épített értékeinek fejlesztése és védelme, továbbá az országos, a térségi, a települési és a jogos magánérdekek összhangjának megteremtése, az érdekütközések feloldásának biztosítása, valamint az erőforrások kíméletes hasznosításának elősegítése.”
A változtatást a saját rendeletének előírása szerint, vagy a rendelet módosításával teheti meg. 

Felhívom a badacsonytomaji jegyzőt, hogy a kérelmek megalapozottságát akkor is vizsgálja, ha azt önkormányzat terjeszti elő; a tényállás tisztázása az eljáró hatóság feladata, tekintet nélkül az ügy más szereplőire. 
Budapest, 2003. augusztus 22.
Lenkovics Barnabás