OBH 2293/2002.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Nagy Tiborné 
Az eljárás megindulása
A panaszosok azzal fordultak az Országgyűlési Biztosok Hivatalához, hogy a szomszéd engedély nélkül támfalat épített a közös telekhatárukra, és azt az építésügyi hatóság hét év óta nem bontatja el.
A vizsgálatot az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált, a jogállamiság részét képező jogbiztonsághoz és a tisztességes eljáráshoz, továbbá a 13. § (1) bekezdésben foglalt, a tulajdonhoz való jog megsértésének gyanúja miatt indítottam, és ahhoz a Veszprém Megyei Közigazgatási Hivataltól (KH) tájékoztatást kértem. 
Alkalmazott jogszabályok
•	1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól (Áe.)
•	1964. évi III. törvény az építésügyről (Étv.) – már nem hatályos
•	12/1986. (XII. 30.) ÉVM rendelet az építési és a használatbavételi engedélyezési eljárásról – már nem hatályos 
•	2/1986. (II. 27.) ÉVM rendelet az Országos Építésügyi Szabályzat közzétételéről (OÉSZ) – már nem hatályos 
•	220/1997. (XII. 5.) Korm. rendelet a kiemelt építésügyi igazgatási ügyekben eljáró hatóságok illetékességi területéről, a kijelölési eljárásról, valamint a szakmai feltételekről
A megállapított tényállás
A panaszosok Csopak belterületén lakóingatlannal rendelkeznek. A telek hegy felőli határán a felső szomszéd 1996-ban engedély nélkül támfalat épített, és a terepet feltöltötte, a csapadékvízelvezetését megváltoztatta. A bontást elrendelő államigazgatási eljárást követően a Legfelsőbb Bíróság Kfv. X. 39.494/2001/6. számú ítéletével felülvizsgálati eljárásban helybenhagyta a megelőző eljárásokban született közigazgatási és bírósági döntéseket. Az ítéletet a KH 2001. november 27-én kelt levelével megküldte Csopak Község Polgármesteri Hivatal jegyzőjének a végrehajtás foganatosítása érdekében.
A jegyző az FVM Építésügyi Hivatal pályázati felhívásának megfelelően, az építésügyi hatósági kötelezések végrehajtásához nyújtandó támogatásokra pályázott. A támfal-bontás végrehajtási költségeinek megelőlegezése érdekében a KH-on keresztül 2002. június 25-én pályázati anyagot jutatott el a VÁTI Magyar Regionális Fejlesztési és Urbanisztikai Kht-hoz, de ez nem járt eredménnyel. 
A panaszosok jogi képviselőjének felszólalását követően a KH 2003. január 22-én utasította a jegyzőt a végrehajtási eljárás haladéktalan megindítására.
A jegyző a végrehajtási eljárás során ezt követően három ízben (2003. január 27., február 19., március 19.) különböző összegű végrehajtási bírságot szabott ki a kötelezett terhére.
A kötelezett a támfalat a mai napig nem bontotta el.
A vizsgálat megállapításai
Megállapítottam, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) és a 29. § (2) bekezdés e) pontja alapján a bíróság által elbírált közigazgatási ügy vizsgálatára nincs hatásköröm. Ezért az 1996 és 2001 novembere között zajlott eljárást nem érintve, csak a bíróság ítéletét követő végrehajtási eljárást vizsgáltam.
Megállapítottam, hogy a jegyző az első érdemi végrehajtási cselekményt a KH 2001. november 27-ei levelét követően csak 2003. január 27-én, egy év és két hónap elteltével, a KH újabb utasítására foganatosította.
Az, hogy 2002. június 25-én a hatósági végrehajtás költségeinek megelőlegezésére pályázatot nyújtott be (ezt is 7 hónappal a KH levele után), még nem jelenti a végrehajtás foganatosítását. (A pályázatnak egyébként is velejáró kockázata az, hogy eredménytelen marad, mint ez esetben is.)
Az országgyűlési biztosok korábbi jelentéseikben (pl. OBH 1906/2001.) már többször megfogalmazták, hogy elégtelennek tartják az építési ügyekben a végrehajtás kikényszerítéséhez a hatóságok rendelkezésére álló eszközöket.
A hatósági végrehajtáshoz szükséges eszközöknek a hatóság rendelkezésére kellene állni, és nem függhetne pl. pályázat eredményességétől (bár ez a lehetőség is előrelépés a korábbi semmihez képest). Amíg azonban ugyanaz a jegyző felel az önkormányzat költségvetése összeállításáért és végrehajtásáért, akinek a hatósági végrehajtást is ki kellene abból fizetnie; az önkormányzat bevételeiből önállóan gazdálkodik, és testülete dönt a költségvetésről, amelyből az önkormányzat kötelező (és egyéb) feladatait is fedezni kell; az építésügy államigazgatási feladatainak fedezetét nem az első helyekre sorolják.
Ez országos jelenség (amelyet az országgyűlési biztosok szintén többször kifogásoltak már), ezért önmagában a hatósági végrehajtás elmaradásáért a csopaki jegyzőnek észrevételt nem teszek.
Jelzem azonban a belügyminiszternek, mint az építésügyért felelős miniszternek az általános probléma egy újabb előfordulását.
Azért sem észrevételezem azt, hogy a bontást a kötelezett helyett nem végeztette el, mert az Áe. 82. § (1) bekezdése szerint: „A végrehajtás módjáról a végrehajtást foganatosító közigazgatási szerv határoz.
a) a meghatározott cselekményt a kötelezett költségére és veszélyére elvégeztetheti, vagy feljogosíthatja a jogosultat, hogy a meghatározott cselekményt a kötelezett költségére és veszélyére elvégezze, illetőleg mással elvégeztesse; mindezekben az esetekben a kötelezettet az előreláthatólag felmerülő költség előlegezésére kötelezheti;
b) a jogosult kívánságára a kötelezettet a szolgáltatás pénzegyenértékének megfizetésére kötelezheti;
c) a kötelezettel szemben bírságot szabhat ki, amelynek összege százezer forintig terjedhet;
d) a rendőrség közreműködésével kényszerítheti ki a meghatározott cselekményt; a rendőrség a reá vonatkozó jogszabályokban megállapított kényszerítő intézkedéseket (eszközöket) alkalmazhatja.”
Mivel a bontás költségeinek megelőlegezésére fedezettel nem rendelkezett, a 82. § (1) bekezdés a) pontjának alkalmazása helyett a c) szerint bírságot szabott ki.
Megállapítottam azonban, hogy a három ízben kiszabott bírság behajtására nem intézkedett. A bírság kényszerítő ereje pedig nem a határozattól, hanem annak foganatosításától várható. 
Megállapítottam, hogy a hét éve húzódó eredménytelen eljárás sérti a panaszosnak a tulajdonához fűződő alkotmányos jogait. A visszásság (a panaszolt személyek magatartásán túl) a hatóság nem kellő hatékonyságú eljárására, az eljárási határidők rendszeres elmulasztására is visszavezethető, amely egyben sérti a jogbiztonság és a tisztességes eljárás követelményét is.
Ezért kezdeményezem, hogy a jegyző 
•	a már kivetett bírságok végrehajtására haladéktalanul intézkedjék;
•	folytassa a végrehajtás kikényszerítését, amíg az eredményre nem vezet;
•	ha szükséges, a bírságoláson kívül az Áe. biztosította egyéb végrehajtási eszközöket is vegye igénybe. (Ha a bírságokat behajtja, előbb-utóbb a hatósági végrehajtáshoz szükséges fedezet is rendelkezésére állhat);
•	tartsa be az eljárási határidőket, és a felettes szerv külön utasítása nélkül is járjon el hatáskörében.
A panaszosokat tájékoztatom, hogy a támfal engedély nélküli felépítése és le nem bontása, bontatása miatt keletkezett esetleges káraik polgári peres eljárásban bizonyíthatók és érvényesíthetők. Elsősorban az engedély nélkül építkezőkkel szemben. 
Ha a végrehajtás a hatóság mulasztása miatt lenne eredménytelen, államigazgatási jogkörben okozott kár miatt per ellene is indítható.

Budapest, 2003. június 18.

Lenkovics Barnabás