Jelentés 
az OBH 1213/2002. számú ügyben

Ügyintéző: Dr. Kristó Annamária
Az eljárás megindulása:

Balogh István a Gyermekrák Alapítvány elnöke (a továbbiakban: a panaszos) beadvánnyal fordult Hivatalomhoz, amelyben előadta, hogy az Egészségügyi Minisztérium "tévesen" 135 millió forintot utalt az Alapítvány számlájára, amelyet az utalást követően visszakövetelt. A panaszos állítása szerint nem történt tévedés, mert a Kormány a 2303/2000. (XII. 15.) sz. határozatával az összeget az Alapítvány javára az Egészségügyi fejezethez csoportosított át, a rákbeteg gyermekek kezelési feltételeinek javítása céljából.

Mivel a panaszos megtagadta a pénz visszautalását a minisztérium keresetet nyújtott be a Fővárosi Bírósághoz és peres úton követelte vissza a pénzt, amelyből az adóhatóság egy korábbi jogerős ítélet alapján 89.357.405 Ft-ot leemelt.

A panaszos beadványában azt kérte tőlem, intézkedjek az ügyben, hogy az APEH az összeget utalja vissza az Alapítvány számlájára, valamint járjak el az Egészségügyi Minisztériumnál annak érdekében, hogy a Kormány rendeletével átcsoportosított pénzzel az Alapítvány rendelkezhessen. 

Érintett alkotmányos jog:

A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonsághoz való jog. (Alkotmány 2. § (1) bekezdés)

A lehető legmagasabb szintű testi és leki egészséghez való jog. (Alkotmány 70/D § (1) bekezdés)

Az ügy jogszabályi háttere:

1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról
16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte, vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket - ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát - már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
29. § (1) E törvény alkalmazásában - a (2) bekezdésben foglaltak kivételével - hatóság:
a) a közigazgatási feladatot ellátó szerv;
(2) E törvény alkalmazásában nem minősül hatóságnak:
e) a bíróság;

2303/2000. (XII. 15.) Korm. határozat a 2000. évi központi költségvetés általános tartalékából történő előirányzat-átcsoportosításokról
A Kormány
1. a 2000. évi központi költségvetés általános tartalékából az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény 38. §-ának (1) bekezdésében biztosított jogkörében
j) a rákbeteg gyermekek kezelési feltételeinek javítására az Egészségügyi Minisztérium fejezethez 135,0 millió forintot,
 	 XXI.	 		 		 	 	 Egészségügyi Minisztérium	 	 	 	 	
	 	 4	 	 	 	 	 	 	 Gyógyító-megelőző ellátás országos szakintézetei	 	 163,7	 	 	
 	 	 9	 	 	 	 	 	 	 Fejezeti kezelésű előirányzatok	 	 	 	 	
 	 	 	 2	 	 	 	 	 	 	 Ágazati célelőirányzatok	 	 	 	 	
 232247	 	 	 	 68	 	 	 	 	 	 	 Daganatos gyermekek gyógykezelési feltételei javításának egyszeri támogatása 	 	 135,0	 	 	

Az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény

94. § (3) Központi költségvetési szerv, illetve a társadalombiztosítási költségvetési szerv alapítványt nem alapíthat, ahhoz nem járulhat hozzá, de évi 5 millió forint értékhatárig alapítvány által ellátott feladattal összefüggő kifizetésre - ha az a központi költségvetési szerv állami, illetve a társadalombiztosítási költségvetési szerv társadalombiztosítási feladatai ellátásával és tevékenységi körével összhangban áll - kötelezettséget vállalhat, illetve kapacitásának rendelkezésre bocsátásával elért bevételét - a kiadások megtérítése mellett - átengedheti.

Megállapított tényállás:

A panaszos által becsatolt dokumentumok alapján a következő tényállás állapítható meg.

A panaszos 2000. november 14-én fordult Járai Zsigmond - akkori - pénzügyminiszterhez, hogy Magyarország tagja lehessen a Nemzetközi Köldökvér Banknak, ill. ennek a programnak az elidításához az Alapítvány 150 millió forint támogatást kapjon, mert ez jelentősen megnövelné a daganatos betegségben szenvedő gyermekek gyógyulási esélyeit. A Kormány a 2303/2000. (XII. 15.) Korm. határozatával mint ágazati célelőirányzatot a 2000. évi központi költségvetés általános tartalékából az Egészségügyi Minisztérium fejezetéhez 135 millió forintot átcsoportosított a "rákbeteg gyermekek kezelési feltételeinek javítása céljából".

Ezt követően Dr. Gógl Árpád - akkori - egészségügyi miniszter 2000. december 19-én levelet intézett a panaszoshoz, amelyben azt közölte, hogy "...az Egészségügyi Ministztérium kapta feladatul, hogy felossza azt a 135 millió Ft-ot, melyet a lakosság a Gyermekrák Alapítványon keresztül a költségvetésen kívül biztosított az Alapítvány céljait segítő feladatokra. ", majd téjékoztatta arról is, hogy a minisztérium mely intézmények között kívánja felosztani a pénzt. A minisztérium ezt követően 2000. december 27-én a teljes összeget átutalta az Alapítvány számlájára.

2001. január 3-án a minisztérium ismét levélben fordult az alapítvány elnökéhez, amelyben már arról tájékoztatták, hogy "Sajnálatos technikai tévedés folytán a 135 millió Ft az Alapítvány számlájára került átutalásra, a három felhasználásra kijelölt intézet helyett. A Kormány 2303/2000. (XII. 15.) határozatában foglaltak végrehajtása érdekében ..." a minisztérum visszakérte a pénzt.

A panaszos válaszlevelében a pénz visszautalását megtagadta arra való hivatkozással, hogy "a Kormány a 2303/2000. (XII. 15.) Korm. határozata j) pontja értelmében, a 2000 évi központi költségvetés általános tartalékából történő előirányzat átcsoportosítással a rákbeteg gyermekek kezelési feltételeinek javítására 135 millió forint támogatást állapított meg a Gyermekrák Alapítvány javára."

Az Alapítvány állításának nincs jogi alapja. A 2303/2000. (XII. 15.) Kormány határozat nem említi az Alapítványt, az Álamháztartásról szóló törvény pedig kifejezetten tiltja azt, hogy "Központi költségvetési szerv, illetve a társadalombiztosítási költségvetési szerv alapítványt nem alapíthat, ahhoz nem járulhat hozzá, de évi 5 millió forint értékhatárig alapítvány által ellátott feladattal összefüggő kifizetésre - ha az a központi költségvetési szerv állami, illetve a társadalombiztosítási költségvetési szerv társadalombiztosítási feladatai ellátásával és tevékenységi körével összhangban áll - kötelezettséget vállalhat, illetve kapacitásának rendelkezésre bocsátásával elért bevételét - a kiadások megtérítése mellett - átengedheti.

Miután a panaszos jogalap nélkül megtagadta a pénz visszautalását, a minisztérium - több levélváltás után - keresetet nyújtott be a Fővárosi Bíróságon a 135 millió forint és járulékai megfizetése iránt.

Az elsőfokú ítéletben a Fővárosi Bíróság kötelezte az Alapítványt a 135 millió forint és járulékai visszafizetésére. Az Alapítvány az ítéletet megfellebbezte. Az adóhatóság azonban egy korábbi jogerős bírói ítélet alapján 89.357.405 Ft-ot leemelt az Alapítvány számlájáról.
Az Alkotmánybíróság egyik korábbi határozatában (46/1991. (IX. 10.) AB határozat) rámutatott arra, hogy: ”...a bírósági határozatok tiszteletben tartása (...) a jogállamisággal kapcsolatos alkotmányos értékekhez tartozik. A végrehajtási eljárásban már nem a mindenkit megillető alkotmányos személyi jogokat kell elvont módon védeni, hanem az "ártatlanságában" a megelőző eljárás során megcáfolt jogsértővel szemben kell konkrét törvényes kényszerítő eszközöket alkalmazni. Ha ugyanis a végrehajtási rendszer gyenge és könnyen kijátszható, ez óhatatlanul a bírósági határozatok lebecsüléséhez, jogbizonytalansághoz, a jogtudat romlásához, a jogállamiság sérelméhez vezet. Az ilyen veszély leküzdése nyilvánvalóan mind állampolgári, mind társadalmi, mind pedig állami szempontból alkotmányos érdek”.

A vizsgálat megállapításai:

I.

Az Alkotmánybíróság a 17/1994. (III. 29.) AB határozatában kifejtette, hogy "Az Alkotmánybíróság már több határozatában értelmezte a hatalmi ágak elválasztásának, ezen belül a bírói hatalom függetlenségének az Alkotmány 50. §-ában meghatározott természetét és garanciális tartalmát. ... Az Alkotmánybíróság értelmezésében a hatalmi ágak elválasztásának alkotmányos szerkezetében a bírói hatalom függetlenségének kitüntetett szerepe van.
[...]
A parlamenti ellenőrzés szervei - közöttük a parlamenti biztosok hivatalai - a mai parlamentáris rendszerű állam parlamenti ellenőrzésének olyan intézményei, amelyek feladata, hogy a végrehajtó hatalom tevékenysége során a törvények uralmát és az állampolgárok jogvédelmét biztosítsák. Ez az igény és követelmény a modern demokráciákban általánosan megjelenik, tekintettel a közigazgatás rendszerint szakismeretben, létszámban, államvezetési tapasztalatokban és technikában is megnyilvánuló informális " túlhatalmára", illetőleg az abban rejlő veszélyekre. ...
Az Alkotmánybíróság állandó és következetes gyakorlata szerint az Alkotmány 50. § (3) bekezdése alapján a minden külső befolyástól független bírói ítélkezés feltétel nélküli követelmény és lényegében abszolút alkotmányos védelem alatt áll."

Az Alkotmánybíróság az idézett határozatában megállapította azt is, hogy "az a jogalkotói döntés, amely az állampolgári jogok országgyűlési biztosa számára nem biztosította a bíróságok ítélkezésével kapcsolatban a törvényben meghatározott biztosi jogkört, ... kifejezetten összhangban van a hatalommegosztás alkotmányi elvével és a bírói hatalom ítélkezésre vonatkozó függetlenségének garanciális biztosítékaival. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladatkörét meghatározó alkotmányi rendelkezésből [Alkotmány 32/B. (1) bekezdése] sem következik kényszerítőleg, hogy a parlamenti biztos jogkörének a bíróságok ítélkezésére is ki kell terjednie. A parlamenti biztos feladatait általánosságban meghatározó ez a rendelkezés csak az Alkotmány egyéb rendelkezéseivel összhangban értelmezhető, így alkotmányosan járt el a törvényhozó, amikor az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló törvényt az Alkotmány 50. § (3) bekezdésében foglaltakra figyelemmel alkotta meg, és a bíróságok ítélkezési tevékenységébe való külső beavatkozást a parlamenti biztos számára nem tette lehetővé, sem a kivizsgálási, sem a kezdeményezési jogosultságok tekintetében."

Mindezekre figyelemmel megállapítottam, hogy az Egészségügyi Minisztérium és a Gyermekrák Alapítvány között a bíróság előtt folyamatban lévő jogvitával kapcsolatosan nincsen vizsgálati hatásköröm, ezért az ügyet ennek a két félnek a vonatkozásában további vizsgálat nélkül lezártam.

II.

Vizsgálatom során azonban arra is kerestem a választ, hogy a kialakult helyzetben a rákbeteg gyermekek Alkotmányban biztosított [70/D. § (1) bek.] lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogával összefüggésben fennáll-e a visszsság, illetve annak közvetlen veszélye.

A vizsgálati anyagból egyértelműen megállapítható, hogy a rákbetegségben szenvedő gyermekek gyógykezelési feltételei javításának szükségességét  - a Gyermekrák Alapítvány elnökének a közbenjárását is figyelembe véve - a kormányzat felismerte, és haladéktalanul intézkedett annak érdekében, hogy a szakminisztérium e feladat ellátásához megfelelő anyagi eszközzel rendelkezzen. Ennek biztosítása érdekében született meg a 2303/2000. (XII. 15.) Kormány határozat a 2000. évi központi költségvetés általános tartalékaiból történő előirányzat-átcsoportosításokról, amely 1. pont j) bekezdésében a rákbeteg gyermekek kezelési feltételeinek javítására az Egészségügyi Minisztérium fejezethez - ágazati célelőirányzatként - 135,0 millió forintot rendelt. Mindezek okán, álláspontom szerint a rákbeteg gyermekek lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez fűződő alkotmányos joga az ügy ezen fázisáig nem szenvedett sérelmet.

Sajnálatos azonban annak ténye, hogy a Kormány határozatának végrehajtása során hibát követett el az Egészségügyi Minisztérium azáltal, hogy a jelzett összeget tévedésből a Gyermekrák Alapítvány számlájára utalta. Mindezt tetézte, hogy az APEH - vitathatatlanul jogszerű - végrehajtási eljárásában, egy korábban jogerős bírói ítélettel megállapított tartozás okán leemelte az alapítvány számlájáról a minisztérium által átutalt összeg jelentős részét.  Ennek az ügynek az előzménye pedig az volt, hogy az APEH követett el hibát, amikor az adózó állampolgárok 1 %-os felajánlásaiból származó jelentős összeget anélkül utalta át az Alapítvány számlájára, hogy az akkor még az átutalás törvényi feltételeinek megfelelt volna. Ebben az ügyben is vizsgálatot folytatva (OBH 5432/2001.) a felajánló polgárok és a támogatni kívánt rákbeteg gyermekek vonatkozásában alkotmányos visszásságot tártam fel, melynek orvoslása céljából az Országgyűléshez fordultam.

Mindezek következtében jelenleg egyfelől az APEH és az Alapítvány, és másfelől most a Minisztérium és az Alapítvány között kialakult jogvita valódi elszenvedőivé éppen azok a beteg gyermekek váltak, akiknek a gyógyulási esélyeit a Kormány elősegíteni szándékozott. Korábban az APEH, most a Minisztérium tévedése mind a jogbiztonság követelményével, mind a rákbeteg gyermekek egészséghez való alkotmányos jogával összefüggésben visszásságot idézett elő és ez független attól, hogy a tévedésből átutalt összeget egyébként bírói úton visszakövetelhetik.

A kialakult helyzetre tekintettel, az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján ajánlást teszek a Kormánynak, keresse meg annak módját, hogy a 2303/2000. (XII. 15.) számú, alkotmányossági szempontból kifogástalan határozatának érvényt szerezzen és a polgári perek bizonytalan idejű és sikerű kimenetelétől függetlenül is  a rákbeteg gyermekek kezelési feltételeinek javítására rendelt összeg valóban eljusson azokhoz az egészségügyi intézményekhez, amelyek az ellátáshoz szükséges tárgyi és személyi feltételekkel ténylegesen rendelkeznek.

Budapest, 2002. március

							Lenkovics Barnabás