OBH 6622/2001
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr.Kiss László
Az eljárás megindulása:
	A panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert a beadványa szerint általa lezárt és korábban testvére tulajdonát képező, Sopron, Bécsi utca 4. sz. alatti lakás kiürítését a rendőrség nem akadályozta meg és emiatt tett panaszát a főkapitányság és az ORFK elutasította. A panasz alapján  az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el és az ügy körülményeivel kapcsolatban tájékoztatást kértem a Győr-Moson-Sopron megyei Rendőr-főkapitányság vezetőjétől.
Érintett alkotmányos jog: 
•	A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § (1) bek.)
•	A tulajdonhoz való jog (Alk. 13. § (1) bek.)
Alkalmazott jogszabályok:
•	1959. évi IV. törvény a polgári törvénykönyvről
188. § (1) Ha a birtokost birtokától jogalap nélkül megfosztják, vagy birtoklásában zavarják (tilos önhatalom), birtokvédelem illeti meg. 
191. § (1) Akit birtokától megfosztanak vagy birtoklásában zavarnak, a jegyzőtől egy éven belül kérheti az eredeti birtokállapot helyreállítását vagy a zavarás megszüntetését.
(3) A jegyző az eredeti birtokállapotot helyreállítja, és a birtoksértőt e magatartásától eltiltja, kivéve, ha nyilvánvaló, hogy az, aki birtokvédelemért folyamodott, nem jogosult a birtoklásra, illetőleg birtoklásának megzavarását tűrni volt köteles. Határozatot hozhat továbbá a jegyző a hasznok, károk és költségek kérdésében is.
 (4) A jegyző határozata ellen államigazgatási úton jogorvoslatnak helye nincs; a birtoklás kérdésében hozott határozatot három napon belül végre kell hajtani.
192. § (1) Az a fél, aki a jegyző határozatát sérelmesnek tartja, a határozat kézbesítésétől számított tizenöt napon belül a bíróságtól kérheti a határozat megváltoztatását.
193. § (1) Aki jogalap nélkül van a dolog birtokában, köteles a dolgot a birtoklásra jogosultnak kiadni.
BH1978. 114.
I. Birtokvédelem nem illeti azt a személyt, aki csupán bejelentkezett a lakásba, de a valóságban nem lakik ott, és a lakás birtoklására sincs jogcíme [Ptk. 192. § (3) bek.).

•	BH2000. 338
Az önbíráskodás bűntette nem valósul meg, ha az erőszak vagy a fenyegetés alkalmazása az igény érvényesítésének megengedett eszköze; ezért a bűncselekmény megállapítására nem kerülhet sor, ha a birtokos a birtok megvédéséhez szükséges mértékben, önhatalommal hárítja el a birtoka ellen irányuló támadást, illetőleg a már elvesztett birtok védelmében a birtokos önhatalommal jár el, feltéve, hogy más birtokvédelmi eszközök igénybevételével járó időveszteség magát a birtokvédelmet meghiúsítaná [Btk. 273. § (1) és (2) bek; Be. 214. § (3) bek. a) pont, Ptk. 190. § (1) és (2) bek; 39/1976. (X. 30.) MT r. 1. § (2) bek; 7. § (2) bek. e) és f) pont].
•	1960. évi 11. törvényerejű rendelet a Ptk. hatálybalépéséről és végrehajtásáról
26. § (1) A birtokvita eldöntésére a községi, városi, fővárosi kerületi jegyző illetékes.
•	1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről
24. § (2) A magánérdekek védelme e törvény alapján csak akkor tartozik a Rendőrség hatáskörébe, ha a törvényes védelem az adott körülmények között más módon nem biztosítható, vagy ha a rendőri segítség nélkül a jog érvényesíthetősége meghiúsulna, vagy számot tevően megnehezülne.
93. § (1) Panasz előterjesztésére az jogosult, akivel szemben az intézkedést foganatosították.
(2) A panaszt az intézkedést követő 8 napon belül az intézkedést foganatosító rendőri szervnél lehet előterjeszteni.
(3) A panaszt a beérkezéstől számított 15 napon belül az intézkedést foganatosító rendőri szerv vezetője indokolt határozattal bírálja el.
(4) A határozat ellen fellebbezésnek van helye, amelyet a közléstől számított 8 napon belül a felettes szervhez címezve, a panaszt elbíráló határozatot hozó rendőri szervnél lehet előterjeszteni.
(9) A felettes szerv határozata közigazgatási határozat, amelynek bírósági felülvizsgálatát - a közigazgatási határozatok bírósági felülvizsgálatára vonatkozó szabályok szerint - kérheti az, aki az (1) bekezdés szerint panasz előterjesztésére jogosult.
Megállapított tényállás:
	A panaszos 2000. május 7-én, augusztus 11-én, szeptember 30-án, október 8-án és október 22-én feljelentést tett a Soproni Rendőrkapitányságon, mert ismeretlen helyen tartózkodó testvére Sopron, Bécsi út 4. sz. ai. lakásába, illetve az ahhoz tartozó egyéb helyiségekbe betörtek. Feljelentéseiben a jogtalan behatoláson kívül értéktárgyak eltűnését, illetve a lakásban lévő bútorok elszállítására tett kísérleteket sérelmezte.
	A feljelentések alapján a rendőrkapitányság 762/2000.bü; 1448/2000.bü; 1726/2000.bü; 1828/2000.bü. és 282/2001.bü. számokon rendelt el nyomozást. Az eljárásokat megszüntették, az első ügyben az elkövető kilétének ismeretlensége, a későbbi ügyeket bűncselekmény hiánya miatt. A panaszos valamennyi esetben panaszt jelentett be az illetékes ügyészségen a nyomozások megszüntetése miatt. A panaszokat az ügyészség elutasította.
	Az eljárások során a nyomozó hatóság megállapította, hogy a Sopron, Bécsi út 4. sz. alatti lakást G.T. soproni lakos 1998. január 29-én a Soproni Városi Bíróságon indult végrehajtási eljárás eredményeként kitűzött árverésen megvásárolta. A lakás korábban a panaszos testvére - az 1997. óta ismeretlen helyen tartózkodó, csalás miatt jogerősen szabadságvesztés büntetésre ítélt és körözés alatt álló H.M. - tulajdonában volt. Az árverésre azért került sor, hogy H.M. hitelezőit - közöttük a lakást megvásárló G.T.-t - a vételárból kielégítsék. A bíróság a panaszos árverési kifogását elutasította.
	A lakásban egyedül a panaszos édesanyja lakott, aki holtig tartó haszonélvezeti joggal rendelkezett és az eladást követően is a lakásban maradt. A haszonélvező 2000 januárjában bekövetkezett halála után G.T. jogi képviselője útján levélben felszólította a panaszost - mint a volt tulajdonos, illetve az elhunyt haszonélvező hozzátartozóját, illetve örökösét - a lakás kiürítésére, majd a felszólítás eredménytelenségét követően több alkalommal kísérletet tett az ingóságok elszállítására. A panaszos 2000. május 6-án és október 8-án rendőri segítséggel megakadályozta a lakás kiürítését. Álláspontja szerint G.T. csak a bíróság - a lakás kiürítésére vonatkozó - jogerős végzése alapján vehette volna birtokba a lakást.
	Október 22-én a panaszos ismét tudomást szerzett arról, hogy G.T. és több ismeretlen személy bementek az általa lezárt lakásba és a bútorokat a ház pincéjébe hordják. Értesítette a Soproni Rendőrkapitányság ügyeletét, hogy lakásbetörés történt. A helyszínre küldött rendőrök G.T.-t és társait igazoltatták. G.T. bemutatta a lakás tulajdonjogát igazoló iratokat, és a panaszos is elmondta az ügyre vonatkozó álláspontját. Ezt követően a rendőrök tájékoztatták a jelenlévőket arról, hogy a vita eldöntése nem tartozik a rendőrség hatáskörébe, egyezzenek meg egymással, vagy forduljanak bírósághoz, majd intézkedés nélkül visszatértek szolgálati helyükre. Jelentésük szerint a helyszínen erőszakos cselekményre nem került sor, a szállítók az ingóságok kíméletével jártak el, azokban kár nem keletkezett.
	A panaszos 2000. október 24-én panaszt tett a rendőri intézkedés ellen, amelyet a Soproni Rendőrkapitányság vezetője 2000. november 3-án az 1994. évi XXXIV. tv. rendelkezéseire hivatkozva - alaptalanság miatt - elutasított. Fellebbezést követően a Győr-Moson-Sopron Megyei Rendőr-főkapitányság vezetője a rendelkezésre álló adatokat nem tartotta elégségesnek a megalapozott határozathozatalhoz, ezért az elutasító határozatot megsemmisítette és az elsőfokú hatóságot új eljárásra, utasította. A másodfokú határozatot az ORFK közbiztonsági főigazgatója - mivel az jogszabálysértő volt - ugyancsak megsemmisítette és a megyei rendőr-főkapitányságot új másodfokú határozat meghozatalára kötelezte. 2001. október 1-én a megyei rendőrfőkapitány az ismételten megvizsgált panaszt elutasította, egyúttal tájékoztatta a panaszost, hogy az 1957. évi IV. tv. 72. § (1) bekezdése alapján bíróságtól kérheti a határozat felülvizsgálatát.
A vizsgálat megállapításai:
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz akkor lehet fordulni, ha a beadványt-tevőt - megítélése szerint - valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata, illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
	A panaszos azt sérelmezte, hogy a rendőrség nem akadályozta meg, hogy a testvére lakását megvásárló személy a lakásban lévő ingóságokat egy tároló helyre szállítsa, kifogásolta az intézkedő rendőrök viselkedését, megjegyzéseit, illetve az intézkedéssel összefüggésben tett panasza elutasítását.
	Mindezekkel összefüggésben azt vizsgáltam, hogy a rendőrség követett-e el olyan mulasztást a panaszos által kezdeményezett ügyekben, amely  alkotmányos jogait sértette vagy veszélyeztette volna.
	A beszerzett adatok alapján megállapítottam, hogy a panaszos nem volt a beadványában szereplő lakás tulajdonosa és nem is lakott abban. A panaszos beadványából és a beszerzett iratokból nem állapítható meg olyan jogcím, amely alapján a panaszost - vagy évek óta ismeretlen helyen tartózkodó testvérét - a lakás tekintetében birtokosnak kellene tekinteni, illetve nem áll rendelkezésre olyan adat sem, hogy a birtokvédelmi szabályokat ismerő és azokra gyakran hivatkozó panaszos a birtokvita eldöntésére az arra illetékes jegyzőhöz fordult volna. Ehelyett a rendőrségen tett feljelentéseivel igyekezett megakadályozni, hogy testvére elárverezett lakását az árverési vevő birtokba vegye. A lakásban lévő ingóságokról - amelyek édesanyja halálát követően hátra maradtak - nem készült hagyatéki leltár, mivel a hagyatéki tárgyaláson a panaszos kijelentette, hogy a lakásban nincs leltárköteles ingóság. Az őt és testvérét hagyaték címén megillető, vagy korábban is saját tulajdonukat képező ingóságok tárolása - annál is inkább, mivel a lakás kiürítésére megfelelő határidő kitűzésével többször felszólították - ugyancsak nem teremtett jogcímet a jogszerű tulajdonossal szembeni birtokvédelemre. A lakás árverési vevőjének magatartása nem valósított meg semmilyen bűncselekményt vagy szabálysértést.
  	Az államhatalom jogállami működése megköveteli, hogy az állam nevében eljáró személyek, így az intézkedő rendőrök a jogszabályi előírásokat maradéktalanul betartsák. Az Alkotmány a rendőrség feladatát a közbiztonság és a belső rend védelmében jelöli meg. E feladat legáltalánosabban az állam és a társadalom különböző szervei alkotmányos működési feltételeinek és a közélet zavartalanságának biztosítását, továbbá az állampolgárok személy- és vagyonbiztonságának, alapvető jogainak védelmét jelenti az azt veszélyeztető és sértő cselekményekkel szemben.
	A rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény szabályozza a rendőrség feladatait és hatáskörét. A törvény szerint a magánérdekek védelme csak akkor tartozik a Rendőrség hatáskörébe, ha a törvényes védelem az adott körülmények között más módon nem biztosítható, vagy ha a rendőri segítség nélkül a jog érvényesíthetősége meghiúsulna vagy számot tevően megnehezülne. Ez a rendelkezés az általános érvénnyel meghatározott segítségnyújtási és felvilágosítás adási kötelezettség határait vonja meg oly módon, hogy azt a rendőrség feladatkörével összefüggő - a belső rend és a közbiztonság védelme körébe tartozó - segítség megadására korlátozza. 
	Az állampolgári jogérvényesítést hivatott elősegíteni a törvény az által, hogy lehetővé teszi a magánszemély kérésére történő igazoltatást, de a személyi adatok védelmére tekintettel az igazoltatás útján nyert adatok kiszolgáltatását megfelelő garanciákhoz köti.
	A rendőrség tehát  nem avatkozhat be az állampolgárok közötti polgári jogi vitákba és - a törvény által meghatározott lehetőségen túlmenően - nem is nyújthat ezek eldöntéséhez támogatást az egyik vagy másik fél részére.
	A fentiek alapján megállapítottam, hogy a rendőrök nem követtek el mulasztást azokban az esetekben, amikor a helyszínre hívásukat követően, a tényállás megállapításán és a jelenlévők igazoltatásán kívül egyéb intézkedést nem kezdeményeztek, illetve a feljelentések alapján elrendelt nyomozásokat bűncselekmény hiányában megszüntették. A nyomozás megszüntetések miatt a panaszos által tett fellebbezések elbírálása során az ügyészség sem állapított meg törvénysértést.
	A Soproni Rendőrkapitányság vezetőjéhez benyújtott panasz ügyében megállapítottam, hogy az első fokú eljárásban elkövetett tévedés - a jogorvoslatra vonatkozó téves tájékoztatás - az eljárás eredményét érdemben nem befolyásolta. Az ismételt panaszokra adott válaszok késedelme a panaszosi észrevételeknek megfelelő új vizsgálatok elvégzése, és az ügyiratoknak a különböző szintű jogorvoslati fórumok közötti továbbítás időigényessége  miatt fordult elő. Az ORFK közbiztonsági főigazgatója 2001. szeptember 10-én kelt levelében felhívta a megyei rendőrfőkapitány figyelmét az eljárási hibák kiküszöbölésére, ezért ebben a kérdésben további intézkedést nem tartok szükségesnek.
	A fentiek alapján a panasz ügyében alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot nem állapítottam meg, ezért a vizsgálatot lezárom.
Budapest, 2002. szeptember 12.
Takács Albert