OBH 6208/2001.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Kapcsolódó ügyek: OBH 3590/2001, 5882/2001, 5915/2001, 3105/2002, 3388/2002, 4618/2002.

Ügyintéző: dr. Endrődi Zsuzsa

Az eljárás megindulása:
2001. májusától több lakossági panasz is érkezett a Fővárosi Távfűtő Művek Rt. (továbbiakban: Szolgáltató) eljárása miatt. A panaszosok a Szolgáltatónak a mérés szerinti elszámolásra való áttéréssel kapcsolatos alábbi intézkedéseit sérelmezték:
- a Szolgáltató akkor is áttért a mérés szerinti elszámolásra, ha a fogyasztói közösség nem fogadta el az új közüzemi szerződési feltételek valamelyikét, illetve a szerződés aláírását valamilyen vitás kérdés (hőközpont tulajdonjoga, bizonyos berendezések karbantartásának költségviselése, vagy ugyanarra a vezetékre kapcsolt szomszédos épülettel való elszámolás bizonytalansága) tisztázásához kötötte; 
- a korábban melegvízmérő órával rendelkező fogyasztókkal kötött szerződést a Szolgáltató felmondta azzal, hogy a mérés szerinti elszámolás bevezetésétől a melegvízmérő órák adatai csak a fogyasztói közösség belső elszámolásának alapját képezhetik;
- a költségmegosztókkal rendelkező fogyasztói közösségek elszámolását a Szolgáltató a FŐTÁV- Komfort Kft-re bízta. A Kft. olyan megbízási szerződést ajánl a fogyasztóknak, mely szerint csak akkor számol el a visszatérítésre jogosultakkal, ha a díjbefizetésre kötelezettek fizetési kötelezettségüknek a megadott határidőig valamennyien maradéktalanul eleget tettek. Így kialakult az a helyzet, hogy azok finanszírozzák a közösségen belüli adósok fűtési számláját, akiknek az elszámoláskor visszatérítés járna. 
Az új elszámolási rendszerhez kapcsolódó panaszok voltak még:
- a magas szolgáltatási ár, különösen a fizetendő alapdíj mértéke (5882/2001., 4618/2002.), valamint
-a Fővárosi Önkormányzat késedelmes válasza a hozzájuk forduló panaszosok leveleire
(3590/ 2001., 4618/2002.).
Érintett alkotmányos jogok:
•	A Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam. [Alkotmány 2. § (1) bekezdés.]
•	A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot. [Alkotmány 13. § (1) bekezdés.]
•	A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van arra, hogy egyedül, vagy másokkal együttesen írásban kérelmet vagy panaszt terjesszen az illetékes állami szerv felé. [Alkotmány 64. § ] 
•	A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van szabad véleménynyilvánításra, továbbá arra, hogy a közérdekű adatokat megismerje, illetőleg terjessze. [ 61. § (1) bekezdés] 
Alkalmazott jogszabályok:
Az alkalmazott jogszabályokat ld. a mellékletben a jelentés végén 
A megállapított tényállás és a vizsgálat megállapításai:
Tekintettel arra, hogy valamennyi panasz a mérés szerinti elszámolásra való átállással kapcsolatos, a beadványokat  összevontan  egy eljárás keretében vizsgáltam az érintett alkotmányos jogok érvényesülése szempontjából. Áttanulmányoztam a vonatkozó jogszabályokat, a FŐTÁV Rt. 2001. júliusában, és 2002. májusában a lakosságnak kiadott tájékoztatóját, valamint a szolgáltató 2002. március 19-én kelt, 201. 814/ 2002. számú hozzám küldött válaszát, a panaszosok által előadottakat és a Magyar Energiafogyasztók Szövetségének észrevételeit. Ezek alapján a következő tényállást állapítottam meg:
A Távfűtési törvény (Tszt.) a mérés szerinti elszámolást kötelezővé tette. Az új elszámolásra való áttérésnek legkésőbb 2003. július 1. napjáig meg kell történnie, de az önkormányzat rendelete ennél rövidebb határidőt is előírhat. Budapest Főváros Közgyűlésének önkormányzati rendelete úgy rendelkezett, hogy a fogyasztói hőközpontú, legfeljebb 80 lakásos lakóépületeknél 2001. július 1-ig, a 80 lakásnál nagyobb épületeknél 2002. július 1-ig kell a mérés szerinti elszámolást bevezetni. A fennmaradó 80 ezer lakás esetében, amelyek szolgáltatói hőközpontból kapnak távhőellátást, a mérés szerinti elszámolás bevezetése 2003. június 21-ig kell megvalósuljon. A fogyasztó tehát nem választhat az átalány és a mérés szerinti elszámolás között, a szolgáltatóval új közüzemi szerződést kell kötnie. A szerződéskötési kötelezettség a szolgáltatót is terheli, ezért a fogyasztóknak írásbeli szerződési ajánlatot küldött. (Csak az átalány szolgáltatás esetén jöhet létre az általános közüzemi szerződés ráutaló magatartással, azaz a szolgáltatás igénybevételével.)
A szolgáltató az átalány szerinti szolgáltatás idején a szövetkezeti lakások és társasházi lakások tulajdonosaival állt szerződéses jogviszonyban, a mérés szerinti szolgáltatásra való áttéréskor olyan ajánlatot küldött a Lakásfenntartó Szövetkezetek elnökének, vagy a társasházak közös képviselőjének, amely szerint a fogyasztó a tulajdonosi közösség, illetve az aláíró a közösség nevében a szövetkezet elnöke, illetve a társasházi közös képviselő, díjfizetők pedig a lakások tulajdonosai. A szerződés létrejöttéhez szükséges, hogy a tulajdonosi közösség közgyűlésen fogadja el az általános szerződési feltételeket és adjon felhatalmazást az elnöknek vagy a közös képviselőnek a szerződés megkötésére.
A távhőszolgáltató az elfogyasztott, hőközpontban mért hőmennyiséget és díját a tulajdonosi közösség tagjai között az általuk megadott arányok szerint osztja szét és számlázza ki. A Fővárosi Közgyűlés rendelete szerint, amennyiben a tulajdonosi közösség, illetve a nevében eljáró képviselő díjszétosztást kér, de a felosztási arányt nem közli a távhőszolgáltatóval, a hőfogyasztás felosztása, díjának kiszámítása az épületrészek (lakások egyéb helyiségek) légtérfogata arányában történik.
A tulajdonosi közösségnek (a nevében eljáró képviselőnek) lehetősége van a távhőszolgáltatónak megadott arányokon változtatni.
A távhőszolgáltató a módosított arányok szerinti felosztást az adott hónap 10-ig történő bejelentés esetén a következő hónaptól, az adott hónap 10-e után történő bejelentés esetén  a bejelentés hónapját követő második hónaptól kezdődően teljesíti.
Ha a tulajdonosi közösség a lakásokban felszerelt fűtési költségmegosztók, és a melegvízmérők adatai alapján új díjszétosztási arányok szerint kíván tagjai között utólagos elszámolást végeztetni, a tulajdonosi közösségnek lehetősége van a FŐTÁV-KOMFORT
Kft-t ezzel a feladattat megbízni. A Kft. a szolgáltató megbízása alapján a fogyasztók részére legfeljebb két alkalommal térítésmentesen vállalja a következőket:
- az új arányok szerinti új díjfelosztás készítése, a díjfizetőkre eső különbözetekről kimutatás készítése,
- a lakásokban felszerelt melegvíz-mérők leolvasása, az adatok alapján új arányok megállapítása, új díjfelosztás készítése, a díjfizetőkre eső különbözetekről kimutatás készítése,
- külön megállapodás szerint a díjfizetőkre eső különbözetek pénzügyi elszámolása, lebonyolítása, mely nem tartalmazza a követelések jogi behajtását. 
Az átalány szerinti szolgáltatásra vonatkozó szerződés felmondásával, a szolgáltató felmondta azokat a szerződéseket is, amelyeket az egyedi melegvíz-mérőórával rendelkező fogyasztókkal kötött a melegvíz fogyasztás mérés szerinti elszámolására. 
A jövőben a melegvíz-mérőórák adatai csak belső elszámolás alapjául szolgálhatnak. Amennyiben a fogyasztó nem teszi lehetővé a mérőórák utolsó leolvasását, akkor a melegvíz-szolgáltatás ellenértéke visszamenőlegesen légtérfogat szerinti átalánydíjas tételekkel kerül kiszámlázásra. Ez a gyakorlat különösen hátrányos azoknak a fogyasztóknak, akik a tavaszi, nyári hónapokat a nyaralójukban töltik, ezért melegvízfogyasztásuk nincs. Az egyik panaszos 2001. június hóra mégis több mint 1600.- Ft. vízmelegítési hődíjat fizetett, holott éppen ezt elkerülendő szereltette fel lakásában a melegvízmérő- órát és kötött szerződést a FŐTÁV Rt-vel a mérőóra adatai szerinti elszámolásra.
Azokban az esetekben, amikor a közgyűlés nem, vagy csak bizonyos feltételekkel  fogadta el a közüzemi szerződésre vonatkozó ajánlatot (pl., mert az eddig mérőórával mért melegvíz felhasználás elszámolása kétséges, vagy mert bizonyos berendezések karbantartásának költségviselése és az ugyanarra a vezetékre kapcsolt épülettel való elszámolás bizonytalan) a szolgáltató nem kísérelte meg az álláspontok egyeztetését, hanem válaszul a már említett tájékoztató levelet küldte a 2002. július 1-től bevezetendő új elszámolási rendről.
Az új elszámolási rendszerhez kapcsolódóan több panaszos kifogásolta a magas szolgáltatási árat, ezen belül is az alapdíj mértékét. Az egyik esetben a közös képviselő szerint annak ellenére, hogy a melegvíz-szolgáltatáshoz szükséges víz díját a tulajdonosi közösség fizeti, a 220 lakás tulajdonosai évente 12 millió forint alapdíjat fizetnek a szolgáltatónak.
Ugyanakkor a hőközpontban található évek óta lyukas melegvíz tartályok javítására a fogyasztók jelentős alapdíj fizetési kötelezettsége ellenére sem került sor.
A másik esetben az 1253.-Ft.-/Gj díj részletezését kérte a panaszos a FŐTÁV Rt.-től és magyarázatot arra, hogy az épületben lévő egyforma (183 lm3-ű) lakások esetében a FŐTÁV Rt. miért alkalmaz eltérő szorzószámokat. A FŐTÁV Rt. a részletes magyarázatot elhárította azzal, hogy a kéttarifás alapdíjat tartalmazó díjrendszerről, továbbá a díjtételek megállapításainak módszereiről és részletes kalkulációjáról a közel 200 oldalnyi terjedelem miatt nincs módjában választ adni.
Azért sem akart a szolgáltató a panaszossal vitába szállni, mert a távhőszolgáltatás díjai  hatósági árak, amelyeket az árhatósági jogkört gyakorló Fővárosi Közgyűlés állapít meg.
A Fővárosi Önkormányzat késedelmes válaszát két esetben panaszolták a fogyasztók.  Az egyik esetben a panaszos beadványát az országgyűlési biztos tette át kivizsgálásra a főjegyzőnek 2000. 08. 01-én azzal, hogy panasza ügyében minden jogorvoslati lehetőséget még nem merített ki. Választ csak 2001. 06. 14-én kelt levélben kapott, melyben beadványát a vonatkozó jogi szabályozásra hivatkozva a Közmű Ügyosztály nem találta megalapozottnak.
A főjegyző a késedelem okáról úgy tájékoztatott, hogy a panaszt ugyan kivizsgálták, de adminisztrációs hiba miatt az erről szóló levelet a panaszosnak nem küldték el, amiért tőle levélben elnézést kértek. 
A másik esetben a panaszos azt sérelmezi, hogy a mérés szerinti elszámolással kapcsolatos közérdekű bejelentésnek tekinthető - 2002. június 28-án benyújtott beadványára szeptember 19-éig még nem kapott választ. 
A tényállással kapcsolatban az alábbi megállapításokat teszem:
A távhő-szolgáltatási közüzemi szabályzat 2. § d.) pontja a lakossági fogyasztót megkülönbözteti aszerint, hogy a díjat hőközponti egyedi mérés, vagy átalány szerint fizeti. Ha hőközponti mérés szerint fizeti, akkor a lakossági fogyasztó az épület tulajdonosa, társasház, közös tulajdonban lévő épület tulajdonosi közössége. Valóban egyszerűnek látszik az a megoldás, hogy a Szolgáltató a tulajdonosi közösség megbízottjával köt szerződést, hiszen akkor nem kell az egyes lakások (épületrészek) tulajdonosaival külön-külön szerződést kötni, csak egy szerződés készül, melynek aláírója a megbízott. A fogyasztó tehát a közösség, a díjfizető pedig az egyes lakások tulajdonosa. Előfordulhat ugyan olyan eset, hogy a díj szétosztását a tulajdonosok nem kérik, és akkor a fogyasztó és a díjfizető személye azonos, de panaszokból megállapíthatóan ez nem általános.
Az Alkotmánybíróság a 10/1992. (II. 25.) AB. határozatában, a jogállamiságból fakadó jogbiztonsághoz való jog tartalmaként kifejti, hogy „az Alkotmánnyal összhangba kell hozni -illetőleg az új jogalkotást tekintve - összhangban kell tartani az egész jogrendszert. Nemcsak a jogszabályoknak és az állami szervek működésének kell szigorú összhangban lenniük az Alkotmánnyal, hanem az Alkotmány fogalmi kultúrájának és értékrendjének át kell hatnia az egész társadalmat.” A nagy gazdálkodó szervezetek és a fogyasztók jogviszonyában az alkotmányos működést a Polgári Törvénykönyv alapelvei, rendelkezései és a közszolgáltatásra vonatkozó külön szabályok hivatottak biztosítani. A vizsgált esetben nem hagyhatók figyelmen kívül a Ptk. felelősségi szabályai (318. §), mely szerint minden tulajdonos csak az általa elfogyasztott hő díjának fizetésére köteles, nem kényszeríthető arra, hogy a szolgáltatás díját nem fizető tulajdonos helyett is teljesítsen.  
A nem fizető tulajdonos nem a közösségnek tartozik, hanem a szolgáltatónak, mert a közüzemi szolgáltatásra a FŐTÁV Rt. köteles, nem pedig a tulajdonosi közösség. A Ptk. 387. §-a közüzemi szerződést a következőképpen határozza meg: A közüzemi szerződés alapján a szolgáltató köteles meghatározott időponttól a fogyasztó számára folyamatosan és biztonságosan a fogyasztó igénye szerint meghatározott közüzemi szolgáltatást nyújtani, a fogyasztó pedig köteles időszakonként díjat fizetni. A Ptk. idézett rendelkezése nem tesz különbséget a fogyasztó és a díjfizető személye között. Ebből következően véleményem szerint, ha a közösség nevében a közgyűlés meghatalmazása alapján a képviselő köt is szerződést, a jogviszony valójában az általa képviselt épületrész tulajdonosa és a szolgáltató között jön létre.
1996. decemberében az országgyűlési biztos a távfűtés szolgáltatással kapcsolatos panaszok 
kivizsgálása során ajánlást tett arra, hogy a törvénytervezet végleges szövege lakossági fogyasztóként a lakás és nem lakás céljára szolgáló helyiség tulajdonosát (használóját, bérlőjét) jelölje meg, ezek közösségét csak akkor, ha a „kollektív elszámolásra" a fogyasztónak igénye van. A Tszt. 3. § (1) bekezdés ra.) pontja a lakossági fogyasztót nem különbözteti meg a szerint, hogy mérés szerinti vagy átalány szerinti szolgáltatásban részesül. A törvény rendelkezése tehát nem zárja (nem is zárhatja) ki, hogy hőközponti mérés esetén is a lakossági fogyasztó a lakás tulajdonosa, használója legyen.
A kormányrendelet - szemben a törvény rendelkezésével - hőközponti mérés esetén lakossági fogyasztónak kizárólag a tulajdonosi közösséget tekinti. A tulajdonosok kérésére ugyan a FŐTÁV Rt. elvégzi a díjfelosztást, de a teljes elszámolást és a díjtartozás behajtását a közösségre hárítja. Ezzel a tulajdonosokat szemben a Tszt. 53. § (3) bekezdésében foglalt tilalommal, egyetemleges felelősségvállalásra kényszeríti.
További sérelmet okoz a fogyasztóknak az a helyzet, hogy a mérés szerinti elszámolás során a társasház és szövetkezeti ház közösségeknek jelentős kiadást jelentő költségmegosztók adatait csak un. visszamenőleges elszámolásban, a FŐTÁV-KOMFORT Kft.-nek adott megbízás útján lehet érvényesíteni, azt is csak akkor, ha azok a tulajdonostársak akik tartoznak, határidőre kifizetik a díjhátralékot. A szerződési ajánlat 5. 1 pontja szerint a befizetési határidő lejárta után a FŐTÁV-KOMFORT Kft. 15 napon belül értesíti a megbízottat azon díjfizetőkről, akik nem vagy nem teljes összegben teljesítettek.  A megbízó ennek alapján eljár az érintetteknél, és ha azok az újabb határidőre sem teljesítenek, akkor a felek a pénzügyi rendezést meghiúsultnak tekintik. A FŐTÁV-KOMFORT Kft. az elkülönített számlára befolyt összeget visszautalja és a díjkülönbözetek további rendezése a közösség feladata.
Az említett elszámolási gyakorlat mellett érthető, ha a tulajdonosok úgy érzik hátrány érte őket a hőközponti mérés szerinti elszámolás bevezetésével és idegenkednek az új közüzemi szerződés, illetve a FŐTÁV-KOMFORT Kft. által ajánlott szerződés megkötésétől.
Különösen élesen vetődik fel az egyetemleges felelősség kérdése azokban az esetekben, amikor a FŐTÁV Rt. a szolgáltatói hőközpontból ellátott épületek tulajdonosi közösségével, vagy azok képviselőivel köt közüzemi szerződést. Ebben az esetben a hőközpontról nem egy, hanem több épület lakásait látja el távhővel. A visszamenőleges elszámolás itt sokkal bonyolultabb és gyakrabban fordulhat elő, hogy a szolgáltatási díjat rendesen fizetők a teljesíteni nem tudó tulajdonostársaikért is kénytelenek felelősséget vállalni.
A jelenlegi helyzet nem szolgálja az energiatakarékos fogyasztást sem, mert a nagyobb közösség tagjai nem tudnak megállapodni az ehhez szükséges beruházások költségeinek megosztásáról és viseléséről.
Az egyik panaszolt esetben a közüzemi szerződés megkötésének akadálya éppen a másik épülettel való elszámolás tisztázatlansága volt.
A kapcsolt épületek problémája csak úgy oldható meg, ha minden távfűtött épületet önálló hőközponttal szerelnek fel, de 2003. június 21-ig, amikorra ezekben az épületekben is át kell állni a mérés szerinti elszámolásra, az önálló hőközpontok kialakítása nem teljesülhet. A FŐTÁV Rt gazdasági vezérigazgató helyettesének nyilatkozata szerint ehhez hosszú idő, 15-20 év kell, és a becslések szerint minimum 15 milliárd forint szükséges (Energia Hírek, XX. évf. 6. szám).
Több esetben sérelmezték a panaszosok, hogy a hőközponti mérés szerinti elszámolást a szolgáltató akkor is megkezdi, ha erről közüzemi szerződést a fogyasztóval kötni nem tudott. 
Igaz, hogy a törvény rendelkezése alapján a mérés szerinti elszámolásra való áttérés a szolgáltató és a fogyasztó számára egyaránt kötelező, de ehhez az új elszámolási rendet rögzítő közüzemi szerződés megkötése is szükséges. Az új közüzemi szerződés megkötése során a szolgáltatónak tekintettel kell lennie a jogbiztonsághoz való jog tartalmát kifejező Ptk-beli szabályokra. A 4. § (1) és (4) bekezdése a jóhiszeműség és tisztesség, a 205. § (4)-(5) bekezdése az együttműködés, a 277. § (2) és (3) bekezdése az adott helyzetben elvárható magatartás követelményét fejti ki. Ezért azokban az esetekben, amikor a fogyasztó a szerződési feltételek között nem magát az új elszámolást kifogásolja, hanem egyéb vitás kérdésekben szeretne megállapodni, akkor a szolgáltatónak alkalmaznia kell a  Ptk. 205. § (1)-(7) bekezdésében foglaltakat.
Különösen fontos az (5) bekezdés azon rendelkezése, mely előírja, hogy külön tájékoztatni kell a másik felet arról az általános szerződési feltételről, amely a szokásos szerződési gyakorlattól, a szerződésre vonatkozó rendelkezésektől lényegesen vagy valamely korábban a felek között alkalmazott kikötéstől eltér. Ilyen feltétel csak akkor válik a szerződés részévé, ha azt a másik fél - a külön, figyelemfelhívó tájékoztatást követően elfogadta. A panaszokból megállapíthatóan a fogyasztók nem értik, hogy az új elszámolási rendre való áttérést követően miért nem fizethetik a melegvíz díját a korábban felszerelt melegvízmérő óra adatai alapján, miért került sor az ilyen szerződés felmondására. A szolgáltató akkor járt volna el fogyasztók alkotmányos és törvényes jogainak tiszteletben tartásával, ha a már korábban fennállott feltétel megváltozásáról, indokoltságáról és az azt követő elszámolási rendről részletes tájékoztatást nyújt a vele szerződő fél részére, és amennyiben a fogyasztó továbbra is a melegvízmérő óra szerint kívánja fizetni a díjat, ettől nem zárkózik el.
A tapasztalatok szerint vitára adhat okot a szolgáltató és a fogyasztó között Tszt 3. § (1) bekezdés p.) pontja szerinti fogalom meghatározás is. E szerint fogyasztói berendezésen érteni kell a fogyasztói hőközpontot, hőfogadó állomást, fogyasztói vezetékhálózatot  stb. Ezzel szemben a FŐTÁV Rt. által üzemeltetett fűtési rendszerhez tartozó fogyasztói hőközpont valójában korábban is és most is a FŐTÁV Rt. tulajdonába tartozik, kivéve az egyéb fogyasztók hőközpontjait. A fogyasztói hőközpontokban bonyolult berendezések üzemelnek, a mérés is itt történik, ezek szabályozását a fogyasztó nem tudná kézben tartani. A biztonságos üzemeltetés és karbantartás is komoly szakértelmet kíván. A Magyar Energiafogyasztók Szövetségének véleménye szerint a fogyasztók tévesen gondolják, hogy a fogyasztói hőközpont a fogyasztók tulajdona. A karbantartási kötelezettség mindig is a szolgáltatót terhelte, és ennek árát a szolgáltatási díjba beépítette. Fontos volna tehát a fogyasztói és a szolgáltatói berendezések fogalmát úgy tisztázni, hogy a jövőben a szolgáltató tulajdonjoga ezeken a berendezéseken egyértelmű és világos legyen. Az említett fogyasztói hőközpont és a hőfogadó állomás valójában a szolgáltató tulajdonát képezi. Erre utal a Tszt. 53. § (4) bekezdése is, amikor rögzíti, hogy a törvény 49-51. §-ai nem érintik a hatálybalépéskor meglévő fogyasztói berendezések tulajdonjogát, valamint az abból eredő jogokat és kötelezettségeket.
A fentiek alapján megállapítom, hogy a FŐTÁV Rt.-nek az a mulasztása, hogy a közüzemi szerződés megkötése során felmerült vitás kérdésekben az álláspontok egyeztetésére nem tett kísérletet (a panaszosok ilyen tartalmú levelére érdemben nem válaszolt) a jogbiztonsághoz való jogból származtatható, a fogyasztó tisztességes és jóhiszemű eljáráshoz való jogával összefüggő alkotmányos visszássághoz vezetett. 
Megállapítom továbbá, hogy a szolgáltató megbízásából eljáró FŐTÁV-KOMFORT Kft.-nek az elszámolásra tett ajánlata sérti a fogyasztók a tulajdonhoz való jogát azzal, hogy a tulajdonosokat a tulajdonuk terheként a nem fizető tulajdonostársakat terhelő díjak kifizetésére kényszeríti, holott ez már meghaladja a nekik nyújtott szolgáltatás ellenértékét. Az utólagos elszámolással megbízott FŐTÁV-KOMFORT Kft. nem teljesíti az önkormányzati rendelet 5/A. § (4) bekezdésében foglalt elszámolási kötelezettségét. E rendelkezés értelmében ugyanis a távhőszolgáltató az (1) bekezdés szerinti feltételek teljesítése esetén a díjfizetők által igazolt költségmegosztás átadását követő második hónapban köteles a visszamenőleges elszámolást elvégezni, és a különbözetet az elszámolást igazoló díjfizető távhődíj számláján jóváírás, vagy terhelés formájában érvényesíteni. 
A díjfizető a visszamenőleges elszámolásból adódó befizetési kötelezettségét köteles a távhőszolgáltató részére a számláján megjelölt időpontig teljesíteni.
Megállapítom azt is, hogy az említett alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság az 1/1999. (I. 1.) Korm. számú rendeletben meghatározott Távhőszolgáltatási Közüzemi Szabályzat 2 § d. pontjában foglalt –  a törvénnyel ellentétes - rendelkezésére vezethető vissza.
Végül megállapítom a panasz előterjesztéséhez való joggal összefüggő visszásságot amiatt, hogy a szolgáltató a fogyasztó kérdésére nem adott kimerítő választ, és azért is, mert az önkormányzat a panaszokra nem a közérdekű bejelentésekről, javaslatokról, panaszokról szóló 1977. évi I. törvényben és a Magyar Energia Hivatal által közzétett fogyasztói érdekvédelemre vonatkozó ajánlásokban előírt határidőben és módon válaszolt. 
A távhőszolgáltatás díjával kapcsolatban a már hivatkozott 1996 decemberében folytatott vizsgálat során az országgyűlési biztos kezdeményezte az ipari és kereskedelmi miniszternél, hogy a távfűtési törvény tervezetében megfogalmazásra kerülő fogyasztóvédelemi szabályoknak legyen része a Gazdasági Versenyhivatal árellenőrzési feladatköre is. Ajánlását az Állami Számvevőszék 1996. májusában - a távhőszolgáltatás gazdálkodási rendszerének utóvizsgálatáról - készült jelentésének megállapításaira alapozta. Az akkori vizsgálat során a Gazdasági Versenyhivatal álláspontja az volt, hogy a tisztességtelen piaci magtartás tilalmáról szóló törvény nem ad felhatalmazást a Gazdasági Versenyhivatalnak arra, hogy más hatóság kompetenciájába tartozó kérdés elbírálásába, felülvizsgálatába beleszóljon, ezért a hatósági árakat sem vizsgálhatja felül. A Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség szintén kizárta hatáskörét a hatósági ár felülvizsgálatára irányuló panaszok esetében. A Gazdasági Versenyhivatal szerint a FŐTÁV Rt. szolgáltatásának árait a Budapest Főváros Közgyűlése - az árakat megállapító hatóság - ellenőrizheti. Az ármegállapításról szóló törvény azt is előírja, hogyha a vállalkozó, jelen esetben a FŐTÁV Rt. megsérti a hatósági árra vonatkozó rendelkezéseket, akkor az ármegállapítót, vagyis a Fővárosi Önkormányzat képviselő-testületét hatalmazza fel a törvény, hogy eljárjon a jogsértés megszüntetése érdekében. A jogsértés megszüntetését határozat formájában kell megállapítani, és ha az jogerőssé vált, akkor meg kell küldeni a Gazdasági Versenyhivatalnak bírság kiszabása céljából. A Gazdasági Versenyhivatal célszerűnek tartotta, hogy a távfűtésről szóló törvénybe olyan fogyasztóvédelmi szabályokat iktassanak, amelyek lehetővé teszik a fogyasztói érdekképviseletek számára a távfűtési díjak, illetve díjalkalmazási feltételek megállapításába és ellenőrzésébe történő bekapcsolódását. A törvény 7-8. §-a önálló fejezet körében határozza meg a fogyasztóvédelmi szabályokat.
A 7. § (1) bekezdése a részletes szabályok rendeletben való meghatározását a miniszter, a távhőszolgáltatással kapcsolatos fogyasztói érdekvédelemre vonatkozó ajánlások kidolgozását a Magyar Energia Hivatal (MEH) feladatává teszi.
A  MEH által kidolgozott fogyasztói érdekvédelemre vonatkozó ajánlások között szerepel, hogy a szolgáltatói árszintet az önkormányzat előzetesen egyezteti a fogyasztói érdekképviseletekkel és a fogyasztóvédelmi szervekkel. Az önkormányzat rendeletének 3. §-a tartalmazza azon fogyasztóvédelmi szervek és fogyasztói érdekképviseletek megnevezését, akikkel az önkormányzat képviselő-testülete a Tszt. 7-8. §-a értelmében együttműködik és ennek keretében a távhőszolgáltatást érintő képviselő-testületi előterjesztéseket előzetesen véleményezteti. A Magyar Energiafogyasztók Szövetségének véleménye szerint ennek nincs intézményesített, gyakorlati formája, és az együttműködés hiányos. Ez sérti az Alkotmányban rögzített jogbiztonsághoz való jogból származtatható, a fogyasztók  tisztességes eljáráshoz, másrészt a közérdekű adatok megismeréséhez való jogát.

Az alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság orvoslása érdekében az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (továbbiakban Obtv.) 25. §-a alapján következő kezdeményezéssel és ajánlással élek:
-javasolom a gazdasági és közlekedési miniszternek, hogy kezdeményezze a távhőszolgáltatásról szóló 1998. évi XVIII. törvény 3. § (1) bekezdés p.) pontjának olyan módosítását, mely egyértelművé teszi, hogy a törvény hatálybalépésekor már meglévő fogyasztói hőközpont, és hőfogadó állomás a szolgáltató tulajdonába tartozik. 
-javasolom továbbá az 1/1999. (I. 1.) Kormány számú rendelet 2. mellékletében közzétett Távhőszolgáltatói Közüzemi Szabályzat 2. § d.) pontjának olyan módosítását, mely a Tszt. 3. § (1) bekezdés r.) pontjának megfelelően a mérés szerinti elszámolás esetén nemcsak a lakóépületben lévő lakások tulajdonosainak közösségét, hanem az épületrész tulajdonosát is elismeri lakossági fogyasztóként;   

Az Obtv. 21. § (1) bekezdésében biztosított jogkörömben 
-kezdeményezem a gazdasági és közlekedési miniszternél, hogy vizsgálja meg a szolgáltatói hőközpontból ellátott (kapcsolt) épületekben az önálló hőközpontok kiépítésének feltételeit és vegye fontolóra ennek állami segítséggel történő megvalósítását;  
-kezdeményezem Budapest Főváros főjegyzőjénél, hogy fokozott figyelmet fordítson a törvényben és a MEH ajánlásában foglalt fogyasztói érdekvédelemre vonatkozó előírásokra és gondoskodjon azok betartásáról;
-kezdeményezem a FŐTÁV Rt.  vezérigazgatójánál, hogy a hőközponti mérés szerinti elszámolásra való áttérést megelőzően valamennyi fogyasztóval kössön közüzemi szerződést és a szerződés megkötése, valamint a fogyasztó és a FŐTÁV Komfort Kft. között kötendő szerződés tartalmának kialakítása során legyen figyelemmel a jelentésben hivatkozott polgári jogi és alkotmányos jogelvekre, és a Fővárosi Önkormányzat 43/1999. (IX. 23.) rendeletének 5/A. § (4) bekezdésében foglaltakra.

Az Obtv. 20. § (1) bekezdésében foglalt jogkörömben
- ajánlom Budapest Főváros főjegyzőjének, hogy a távfűtési törvény 7. § (4) bekezdésében foglalt  fogyasztóvédelmi feladatai körében kísérje figyelemmel a FŐTÁV Rt. szerződéskötési gyakorlatát, és szükség szerint tegyen intézkedéseket az alkotmányosság és törvényesség biztosítására.

Budapest, 2003. március 6.

Lenkovics Barnabás

Melléklet: Alkalmazott jogszabályok: 

A távhőszolgáltatásról szóló 1998. évi XVIII. törvény (továbbiakban: Tszt.) 42. § (1) bekezdése, mely szerint új távhőszolgáltató rendszer létesítésekor vagy meglévő rendszer esetében az önkormányzat rendeletében meghatározott időpontig, de legfeljebb a törvény hatálybalépésétől számított öt éven belül, továbbá ez időtartam alatt is a meglévő rendszer átalakításakor meg kell valósítani a távhőfogyasztás hőközpontonkénti és hőfogadó állomásonkénti vagy épületrészenkénti mérését, szabályozását és mérés szerinti elszámolását.

2. Tszt. 3. § (1) bekezdés p. pontja szerint a fogyasztói berendezés a fogyasztói hőközpont, hőfogadó állomás, a fogyasztói vezetékhálózat, a felhasználói berendezés és a fogyasztó által felszerelt fűtési és használati melegvíz-mérők, költségmegosztók. 

3. Tszt. 3. § (1) bekezdés r.) pontja szerint fogyasztó: az a természetes vagy jogi személy, jogi személyiséggel nem rendelkező gazdálkodó szervezet vagy ezek közössége, aki (amely) a távhőszolgáltatóval távhőszolgáltatásra vonatkozóan szerződéses jogviszonyba kerül. A fogyasztó lehet lakossági fogyasztó és egyéb fogyasztó.
   ra.) lakossági fogyasztó: a lakóépület és a vegyes célra használt épület tulajdonosa vagy az ilyen épületben lévő lakás és nem lakás céljára szolgáló helyiség (épületrész) tulajdonosa, bérlője, használója vagy azok közössége.

Tszt. 3. § (2) bekezdés: A hatósági ár megállapítója az árak alkalmazása tekintetében az áralkalmazási feltételekről szóló rendeletében további fogalmakat határozhat meg. 

4.  Tszt. 7. § (3) bekezdés: A 6. §-ban meghatározott önkormányzat képviselő testülete 
a.) együttműködik a fogyasztóvédelmi szervekkel és fogyasztói érdekképviseletekkel, és ennek keretében a távhőszolgáltatást érintő képviselő-testületi előterjesztéseket előzetesen véleményezteti;
b.) ellenőrzi a távhőszolgáltató ármeghatározó tényezőinek (költségeinek) indokoltságát.

(4) bekezdés: Az önkormányzat jegyzője (a fővárosban főjegyzője) engedélyezési jogkörében
a.) kivizsgálja a 18. (1) bekezdése szerinti intézkedési jogkörében a távhőszolgáltatással kapcsolatos fogyasztói panaszokat;

b.) a fogyasztóvédelmi szervek, és a fogyasztói érdekképviseletek rendelkezésére bocsátja mindazokat az adatokat és információkat, amelyek az engedélyesnek az általa kiadott engedélyhez kötött tevékenységével és a fogyasztói érdekekkel egyaránt kapcsolatosak.  

5. Tszt. 42. § (1) bekezdés: A szolgáltatás díjának megfizetése a távhőszolgáltatóval szerződéses jogviszonyban álló fogyasztó kötelessége, lakossági fogyasztók esetében a 40. § (3)-(5) bekezdésben, valamint a 41. §-ban foglaltak figyelembevételével.

6. Tszt. 40. § (3) és (5) bekezdés: Mérés szerinti elszámolás esetén a szolgáltatott távhő mennyisége épületrészenként is mérhető és elszámolható, ha a fogyasztó az épület valamennyi épületrészében a mérőműszernek és felszerelésének, valamint a fogyasztói berendezés szükséges átalakításának költségét viseli. 
Mérés szerinti távhőszolgáltatás esetén a szolgáltatás helyét, mértékét és tartalmát, a mért távhő és díja épületrészenkénti megosztásának és kiegyenlítésének módját az érdekeltek megállapodása rögzíti. 
Amennyiben a távhővel ellátott épületnek, épületrészeknek több tulajdonosa van, a mért fogyasztás díjának kiegyenlítése a tulajdonosok egymással történő megállapodása szerint együttesen vagy épületrészenként külön is történhet. Külön történő díjfizetés esetén a díj épületrészenkénti megosztásának arányát a tulajdonosok egymás közötti megállapodással határozzák meg, amit a tulajdonosok megbízottja továbbít a szolgáltató részére. A megadott arányok szerinti számlázás pedig a szolgáltató feladata a közüzemi szabályzat rendelkezése szerint. 
Az érdekeltek megállapodásának hiányában és egyebekben a díjfizetés feltételeire a települési önkormányzatnak a díjalkalmazási feltételekről szóló rendelete az irányadó.

7. Tszt. 41. § (1) bekezdés: A szolgáltatott távhő elszámolásával, a díjfizetéssel, valamint a szabályozatlan vételezéssel kapcsolatos szabályokat az önkormányzat a díjalkalmazási feltételekben határozza meg.

8. Tszt. 53. § (3) bekezdés: A távhőszolgáltatással kapcsolatos díjfizetési kötelezettség és más pénztartozás a társasház tulajdonostársait és a lakásszövetkezet tagjait nem terheli egyetemlegesen, e körben felelősségükre külön törvény rendelkezéseit kell alkalmazni.

                       (4) bekezdés: E törvény 49-51. §-ai nem érintik a hatálybalépéskor meglévő fogyasztói berendezések tulajdonjogát, valamint az abból eredő jogokat és kötelezettségeket.

9. Az 1/1999. (I. 1.) Korm. számú rendelet 2. számú mellékletében közzétett Táv-hőszolgáltatási Közüzemi Szabályzat 2. § d.) pontja szerint lakossági fogyasztó: a Tszt. 3. §-a (1) bekezdésének ra) pontja alapján 
da) hőközponti mérés esetén a lakóépület, illetőleg vegyes célra használt épület tulajdonosa, társasház, közös tulajdonban lévő épület tulajdonosi közössége (továbbiakban együtt épülettulajdonos).
db) egyedi mérés esetén a lakás, helyiség tulajdonosa, bérlője, használója (továbbiakban együtt: használó) 

10. Az elszámolásra és a díjfizetésre, valamint a visszamenőleges elszámolásra a Fővárosi Önkormányzat módosított 43/1999. (IX. 23.) Főv. Kgy. rendeletének alábbi szabályait kell alkalmazni
 5. § (1) bekezdése, mely szerint a mérés szerinti távhőszolgáltatás alapján történő elszámolás és díjfizetés esetén a TKSZ 2. § (1) bekezdésének d) pontja szerinti lakossági fogyasztó, illetőleg az e) pontja szerinti fogyasztói közösség tagja (díjfizető) vagy az f) pont szerinti megbízottja, valamint a Tszt. 3. § (1) bekezdésének rb) pontja szerinti egyéb fogyasztó az alapdíj 1/12 részét havonta, a tárgyhó első napján fizeti a távhőszolgáltatónak.
        (2) bekezdés: Hőközponti mérés szerinti távhőszolgáltatás esetén:
  a) ha a lakossági fogyasztó, illetve a fogyasztói közösség megbízottja a táv-hőszolgáltatási díj szétosztását nem kéri, az alapdíj a tárgyhó első napján, a hőközpontban mért fogyasztás hődíját a tárgyhót követően havonta utólag, egyösszegben fizeti.
  b) ha a lakossági fogyasztó, illetve a fogyasztói közösség megbízottja a távhő-szolgáltatási díj szétosztását kéri, a fogyasztói közösség tagjai (díjfizetők) az alapdíjat a 4. § (2) bekezdésének a) pontja esetén az épületrész légtérfogata (lm3) után, a 4. § (2) bekezdésének b) pontja esetén az épületben lévő épületrészre légtérfogat-arányosan jutó hőteljesítmény (MW) után a tárgyhó első napján, a hődíjat a hőközpontban mért hőmennyiség után a fogyasztói közösség megbízottja és a távhőszolgáltató közötti megállapodásban foglalt (határozott vagy határozatlan időre szóló) szétosztási arányoknak megfelelően, megállapodás hiányában az épületben lévő épületrészek légtérfogat (lm3) arányában, a tárgyhót követően, a számla benyújtásakor, havonta utólag fizetik;
  c) a fogyasztói közösség megbízottja kezdeményezheti a távhőszolgáltatónál a díjak b) pont szerinti szétosztási arányának megváltoztatását. A távhőszolgáltató a módosított (új) arányok szerinti szétosztást a bejelentés hónapját követő második hónaptól kezdődően teljesíti;
d) ha a távhőszolgáltató a díjakat a fogyasztói közösség megbízottja által közölteknek, a b) pont szerinti megállapodásnak megfelelően osztotta szét, a szétosztással kapcsolatos valamennyi vita rendezése kizárólag a fogyasztói közösség megbízottja és a fogyasztói közösség tagjainak egymás közötti feladata;
e) ha a hőközpont egynél több épület távhőellátását biztosítja (szolgáltatói hőközpont), a távhőszolgáltató a hőközpontban mért távhőmennyiséget - az ellátott épületek hőfogadó állomásain felszerelt költségmegosztókon mért adatok alapján - az ellátott épületek között szétosztja. Az ellátott épületekre szétosztott távhőmennyiség hődíjának egy-egy ellátott épület lakossági fogyasztójára, illetőleg fogyasztói közösség tagjaira (díjfizetőkre) történő szétosztására az a)-e) pontokban foglaltak az irányadók;
f) a Tszt. 3. § (1) bekezdésének rb) pontja szerinti egyéb fogyasztó az alapdíjat az (1) bekezdés szerint, a hőközpontban mért távhőmennyiség hődíját pedig a tárgyhót követően a számla benyújtásakor fizeti;
g) a lakossági fogyasztó kérheti, hogy az összes vételezett hőmennyiséget és annak díját a távhőszolgáltató a fogyasztó által megadott külön fűtési- és külön melegvízarányok szerint ossza szét a díjfizetők között. Az összes vételezett hőmennyiségből a melegvíz-készítéshez (vízfelmelegítéshez), illetve a fűtéshez felhasznált hő mennyiségét a távhőszolgáltató üzletszabályzatában leírt módon kell meghatározni. A c) és a d) pontokban foglaltak a jelen pont szerinti díjszétosztásra is vonatkoznak. 
5/A. § (1) Az 5. § (2) bekezdésének b) és g) pontja szerinti díjszétosztás esetén a lakossági fogyasztó kérheti, hogy a távhőszolgáltató végezze el a mért távhőmennyiség visszamenőleges szétosztását és hődíjának elszámolását. Ennek feltétele, hogy a fogyasztó az épület valamennyi hőleadó berendezését, illetőleg a melegvízcsapjait megelőző vezetékszakaszait megelőző vezetékszakaszait a műszaki előírásoknak megfelelően felszerelt költségmegosztókkal lássa el. A visszamenőleges elszámolást naptári évenként legfeljebb két alkalommal, díjmentesen lehet igényelni. Az elszámolás a költségmegosztók adatai alapján történik. A megállapított különbözetet az egyes díjfizetőkkel a távhőszolgáltató számolja el. A távhőszolgáltató a visszamenőleges elszámolást abban az esetben teljesíti, ha a fogyasztó
a) a visszamenőleges elszámolási időszak kezdetéig szerződést köt a távhőszolgáltatóval az elszámolás végrehajtására,
b) vállalja, hogy a díjszétosztás módját - ide nem értve az 5. § (2) bekezdésének c) pontjába foglaltakat - egy elszámolási időszakon belül nem változtatja,
c) a visszamenőleges díjszétosztás alapjául szolgáló adatokat az elszámolás teljes időszakára vonatkozóan összesítve, az egyes díjfizetőkkel igazoltatva megadja és a tételes költségmegosztást az elszámoláskor nyilvántartott valamennyi díjfizető elismerőleg aláírással ellátja,
d) a fogyasztó, illetve megbízottja nyilatkozik arról, hogy a visszamenőleges elszámolás elkészítéséhez felhasznált költségmegosztók szabályosan működnek.
(2) A visszamenőleges elszámolás időszaka nem lehet több 12 hónapnál, kezdetének és végének egybe kell esnie a hőközponti hőmennyiségmérő - havi számlán feltüntetett - leolvasási időpontjaival. Ha az (1) bekezdés szerinti visszamenőleges elszámolással érintett időszakban árváltozás következett be, az elszámolásból adódó, az egyes díjfizetőkre jutó hőmennyiség különbözetet az elszámolási időszakon belül az árváltozás hatálybalépése időpontjának megfelelően arányosítva kell az adott időszakban érvényes egységárral elszámolni.
(3) Amennyiben a fogyasztó az összes vételezett hőmennyiség szétosztását az adott időszakra nem az 5. § (2) bekezdésének g) pontjában meghatározott módon, külön fűtési- és külön melegvízarányok szerint kérte, a visszamenőleges elszámolást is csak összevont arányok szerint igényelheti. Az összevont arányok szerinti visszamenőleges elszámolás feltétele, hogy az épületfűtési- és melegvíz-költségmegosztókkal egyaránt teljes körűen ellátott legyen.
(4) A távhőszolgáltató az (1) bekezdés szerinti feltételek teljesítése esetén a díjfizetők által igazolt költségmegosztás átadását követő második hónapban köteles a visszamenőleges elszámolást elvégezni, és a különbözetet az elszámolást igazoló díjfizető távhődíj számláján jóváírás vagy terhelés formájában érvényesíteni. A díjfizető a visszamenőleges elszámolásból adódó befizetési kötelezettségét köteles a távhőszolgáltató részére a számláján megjelölt időpontig teljesíteni.
   (5) A távhőszolgáltató a fogyasztó kérésére a fűtési célú hőfogyasztás visszamenőleges elszámolását 2005. szeptember 30-áig elvégzi akkor is, ha a fogyasztó az (1) bekezdés második mondatában előírt feltétel helyett az épület hőleadó berendezéseit az épületrészek legalább 90%-ában a műszaki előírásoknak megfelelően felszerelt költségmegosztókkal látja el.
A melegvíz célú hőfogyasztás visszamenőleges elszámolását a távhőszolgáltató a fogyasztó kérésére 2005. szeptember 30-áig elvégzi akkor is, ha a fogyasztó az épület melegvíz-csapjait megelőző vezetékszakaszait az épületrészek legalább 90%-ában költségmegosztókkal a műszaki előírásoknak megfelelően szereli fel.

11. A közérdekű bejelentésekről, javaslatokról és panaszokról szóló 1977. évi I. törvény.

Az előző vizsgálat megállapításai, az ajánlásokra adott válaszok:
	2003. márciusában megvizsgáltam a távfűtés szolgáltatás mérés szerinti elszámolásának bevezetése miatt hozzám érkezett panaszokat. A vizsgálat során az új elszámolási módra való áttéréssel kapcsolatban a szolgáltató magatartása, a vonatkozó jogszabályok rendelkezései és a fogyasztói érdekképviseletek törvényes jogainak biztosítása terén is megállapítottam alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot. Ezek orvoslása érdekében ajánlást tettem a gazdasági és közlekedési miniszternek a távfűtésről szóló törvény és végrehajtási rendeletének módosítására, valamint a szolgáltatói hőközpontból ellátott kapcsolt épületekben az önálló hőközpontok kiépítésének állami segítséggel való megvalósítására. 
	Kezdeményeztem Budapest főjegyzőjénél, hogy fokozott figyelmet fordítson a törvényben és a MEH ajánlásában foglalt fogyasztóvédelmi előírásokra, és gondoskodjon azok betartásáról. Kezdeményezetem a FŐTÁV Rt vezérigazgatójánál, hogy a hőközponti mérés szerinti elszámolásra való áttérést megelőzően valamennyi fogyasztóval kössön közüzemi szerződést, és ennek során legyen tekintettel a jelentésben hivatkozott polgári jogi és alkotmányos jogelvekre és a Fővárosi Önkormányzat 43/1999. (IX. 23.) rendeletének 5/A. § (4) bekezdésében előírt elszámolási módra. A jelentést az ajánlással megszólítottakon kívül megküldtem az Országos Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőségnek és a fogyasztók érdekképviseleti szervezeteinek is.  
	Az ajánlásokkal kapcsolatban a gazdasági és közlekedési miniszter, a főjegyző és a FŐTÁV Rt. vezérigazgatója  is kifejtette álláspontját. 
	A miniszter egyetértett a fogyasztóvédelem növekvő fontosságára vonatkozó megállapításokkal, és az eddigi tapasztalatok alapján is a központi fogyasztóvédelmi szervek hatáskörének bővítését látja célravezetőnek. Erre a vonatkozó törvények (önkormányzati törvény, fogyasztóvédelmi törvény, táv-hőszolgáltatási törvény) eseteges módosítása során kerülhet sor. Megerősítette,  hogy a hatósági árak mértékére, és szerkezetére vonatkozóan a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőségnek a hatályos jogszabályok alapján intézkedési, illetve ellenőrzési hatásköre nincsen. Elismerte, hogy a mérés szerinti elszámolásra történő áttérés a szolgáltatói hőközpontból ellátott több kapcsolt épület esetében valóban elszámolási nehézséget jelent, mert csak aránytalan költséggel oldható meg az épületenkénti hiteles hőmennyiségmérés. Ezért a FŐTÁV Rt. megkezdte az önálló fogyasztói hőközpontok kiépítését. A Nemzeti Energiatakarékossági Program (NEP) 2003-2005.  keretében lehetőség van arra, hogy a szolgáltató pályázatot adjon be a „távhőellátás szolgáltató oldalának korszerűsítése” címén. Sikeres pályázat esetén a vissza nem térítendő támogatás a beruházási költségnek maximum 30 %-a. 
	Nem értett egyet a miniszter a távfűtési törvény módosítására tett azzal az ajánlásommal, hogy egyértelművé kell tenni, hogy a törvény hatálybalépésekor meglévő fogyasztói hőközpontok és hőfogadó állomások a szolgáltató tulajdonában vannak. Véleménye szerint a Tszt. 53. § (4) bekezdése egyértelműen intézkedik arról, hogy a törvény hatálybalépésekor a szolgáltató tulajdonában és kezelésében lévő hőközpontok a fogalmi meghatározástól függetlenül továbbra is külön megállapodás nélkül a szolgáltató tulajdonában és kezelésében maradnak. 
	Ezt erősíti meg a Budapest Főváros Közgyűlésének többször módosított 42/1999. (IX.  23.) sz. önkormányzati rendeletének 1. § (1) „bb” pontja , amely a Tszt. 53. §-ának hatálya alá eső fogyasztói hőközpontokat a távhőszolgáltatói vagyon részének tekinti.
	Ugyancsak nem értett egyet a Távhőszolgáltatói Közüzemi Szabályzat (továbbiakban TKSZ) 2. § d. pontjának olyan módosításával, mely szerint a mérés szerinti elszámolás esetén is lehessen fogyasztó az épületrész tulajdonosa. Indokolásul előadta, hogy ahhoz, hogy valaki önálló fogyasztó lehessen, meg kell felelnie annak a követelménynek, hogy a hőfogyasztás hitelesen mérhető legyen, és önállóan dönthessen a szolgáltatás igénybevételének feltételeiről, körülményeiről, megkezdéséről és befejezéséről. E feltételeknek hőközponti mérés esetén csak a fogyasztói közösség (mint műszakilag összekapcsolt és egységes fogyasztási rendszer ) felel meg. Ez tükröződik a tulajdoni viszonyokban is, mert a mérő utáni elzáró szerelvénytől (csatlakozási ponttól) kezdődően a fogyasztói vezetékhálózat (un. szekunder vezeték) a fogyasztói közösség (társasház, lakásszövetkezet) tulajdona, annak jogaival és terheivel együtt. A TKSZ 9. § (1) p. és r. pontjai szerint a közüzemi szerződés épületrészenként külön feltünteti a díjfizetők nevét, címét, valamint a mért hőmennyiség megoszlásának módját, lehetőséget adva a költségmegosztók és vízmérők alkalmazása esetén adódó arányok különválasztására. Mivel ezen adatok a szolgáltató és a fogyasztó közötti szerződés részét képezik a szerződésnek a fogyasztói közösség megbízottja által történő aláírásával a szerződés hatálya kiterjed a közösség valamennyi tagjára. A Tszt. 40. § (5) bekezdése alapján lehetőség van arra, hogy az érdekelt fogyasztói közösség a szolgáltatás díját épületrészenként külön teljesítse. A Tszt 53. § (3) bekezdése pedig egyértelműen rögzíti, hogy a távhőszolgáltatással kapcsolatos díjfizetési kötelezettség a tulajdonostársakat nem terheli egyetemlegesen. A Fővárosi Közgyűlés többször módosított 43/1999. (IV. 23.) rendelete értelmében a lakossági fogyasztó kérheti, hogy az összes vételezett hőmennyiséget a távhőszolgáltató a fogyasztó által megadott külön fűtési és külön melegvíz arányok szerint ossza szét a díjfizetők között. Ebben az esetben teljesül az a jogos fogyasztói igény, hogy a fizetett díj a ténylegesen igénybevett szolgáltatás arányát tükrözze. A fogyasztó és a díjfizető fogalmi megkülönböztetése tehát azt a technikai állapotot tükrözi, mely szerint a hőfogyasztás hiteles mérése csak a hőközpontban lehetséges. Minden további (épületrészenkénti, lakásonkénti ) megosztás számított, vagy becsült arányok szerint történhet.
	Budapest Főváros főjegyzője az ajánlással kapcsolatban arról tájékoztatott, hogy a Fővárosi Önkormányzat, mint a távhőszolgáltató gazdasági társaság tulajdonosa, rendszeresen figyelemmel kíséri a részvénytársaság tevékenységét, különösen ügyel arra, hogy feladatait jogszerűen végezze, és szolgáltatói tevékenysége a törvényességnek minden szempontból megfeleljen. A már említett 42/1999. (IX. 23.) fővárosi önkormányzati  rendelet felsorolja azokat a szerveket, amelyeket a távhőszolgáltatás területén, a jogalkotás során a főváros köteles megkeresni és véleményét, állásfoglalását kérni. A jogszabályok érdemi változtatása esetén a főváros ezeket a szerveket mindig megkereste. 
A főjegyző válaszából kitűnik, hogy a közüzemi szerződéseket valóban nem teljes körűen kötötte meg a szolgáltató, ebben véleménye szerint jogértelmezési nehézségek is közrejátszottak, de 2001. végig az érintett fogyasztók, 92 %-a, 2002. végéig pedig 98 %-a megkötötte a közüzemi szerződést.
	A FŐTÁV Rt. vezérigazgatója válaszában kitért arra, hogy a távhőellátó rendszerek kiépítése, túlnyomórészt az állami-, tanácsi lakótelepi beruházásokhoz kapcsolódóan, több mint 40 éve kezdődött és a 80-as években nagyrészt be is fejeződött. 
A távhővel ellátott lakóingatlanok jelentős része állami tulajdonban volt, a megvalósult műszaki megoldások pedig az átalány szerinti szolgáltatás feltételeinek feleltek meg. Ez vonatkozik mind a szolgáltatói, mind a fogyasztói tulajdonba került berendezésekre. 
Az épületek sem építészeti, sem gépészeti szempontból nem feleltek meg a hőenergia gazdaságos felhasználása által megkívánt feltételeknek. A távhőellátás költségei 2/3-d részét azonban az állam dotáció formájában magára vállalta, ennek eredményeként a lakosság - az adott műszaki színvonal mellett is – viszonylag olcsó, biztonságos szolgáltatáshoz jutott. Ez az állami támogatás 1991-ben teljes egészében megszűnt, azóta  a fogyasztóknak a díjakban a szolgáltatás költségeit maradéktalanul meg kell fizetniük. 
	A fogyasztói hőközpont és hőfogadó állomás tulajdonjogának törvényben történő egyértelmű meghatározását a miniszter álláspontjához hasonlóan nem tartja szükségesnek.  Elismeri, hogy ezek a fogyasztói hőközpontok, amennyiben a törvény hatálybalépése előtt is a FŐTÁV Rt. tulajdonát képezték, jelenleg is szolgáltatói tulajdonban és kezelésben vannak.
	A mérés szerinti elszámolásra való áttéréssel kapcsolatban hangsúlyozta, hogy a távhő mennyiségének mérési feltételeit a távhővel ellátott épületek beruházása során eredetileg nem biztosították. A távhőszolgáltatók pótlólag végzett átalakításai eredményeként a távhő mennyiségének hiteles mérése a szolgáltatói és a fogyasztói hőközpontokban lehetséges. A hőmennyiség tehát nem mérhető sem az egyes épületrészekben (lakásokban), és a szolgáltatói hőközpontból ellátott un. kapcsolt épületekben sem. Ezeken a helyeken csak a hiteles mérő által mért mennyiségből történő felhasználás arányát mutató költségmegosztásra, díjszétosztásra felhasználható eszközöket lehetne felszereltetni. A kapcsolt épületek egy részében a kiépült hálózat ezt sem teszi lehetővé. A kb. 600 -nál több épületet is ellátó szolgáltatói hőközpont felszámolása érdekében a szolgáltató maga is létesít fogyasztói hőközpontokat. A rendelkezésére álló anyagi eszközök azonban korlátozottak, belátható időn belül nem teszik lehetővé a szolgáltatói hőközpontok megszüntetését.
	A melegvíz ellátás díjának elszámolásával kapcsolatban előadta, hogy a korábbi Díjrendelet  az átalány szerinti fizetési módban engedte meg a felszerelt melegvízmérő órák adatai  szerinti elszámolást. A hőmennyiségmérés esetén azonban csak a fűtési célra és a melegvízellátásra együttesen felhasznált összes hőmennyiség hiteles mérésére van műszaki lehetőség. A melegvíz ellátásához felhasznált hőmennyiséget csak a mért nyári hőfogyasztásból kiindulva, számítással lehet közelítő módon meghatározni. 
	A vezérigazgató a levelében hangsúlyozta, hogy a  mérés szerinti elszámolásra való áttérés előtt már hónapokkal korábban tájékoztatta a lakosságot lakossági fórumokon, az írott és elektronikus sajtóban, részletes írásbeli tájékoztatást és közüzemi szerződés mintát küldött a közös képviselőknek. Az ügyfélszolgálati kirendeltségek a szerződés megkötése előtt annak minden pontjáról tájékoztatást adnak, igény esetén a véleményeltérést írásba foglalják. 
A jogszabálytól való eltérésre vonatkozó igényeket azonban nem fogadhatják el, és amennyiben az adott fogyasztási helyen lévő különleges körülmény nem teszi szükségessé, nem térhetnek el az általános szerződési feltételektől sem.
	A díjelszámolással kapcsolatban a vezérigazgató arról tájékoztatott, hogy 2002. április 1. napjától a Díjrendelet 5/A. §.-a alapján évente kétszer díjmentesen újból szétosztják a fogyasztást az egyes díjfizetők között, a fogyasztók tulajdonában lévő költségmegosztók adataiból a közösségek által megállapított arányok szerint. Erre csak akkor van lehetőség, ha a költségmegosztók a lakások legalább 90 % -ában fel vannak szerelve. 
	Ez az un. visszamenőleges elszámolás 2002. április 1.-t megelőzően nem volt a szolgáltató kötelezettsége. Az elszámoláshoz szükséges, hogy a fizetendő, vagy visszatérítendő összegeket a tulajdonosi közösségek tagjai előzetesen elfogadják és ezt aláírásukkal igazolják.
A levélhez csatolt, a „Vízmérők használata hőmennyiség mérése szerinti elszámolásban”  c. tájékoztató szerint évente kétszer díjmentesen elszámolás kérhető a szolgáltatótól, ha az épületben a lakások legalább 90 %-ában fel vannak szerelve a vízmérők. A visszamenőleges elszámolásra vonatkozó megállapodást a fogyasztói közösség képviselője kötheti meg. A megállapodás az elszámoláshoz szükséges díjmentes vízmérő leolvasására is vonatkozik.
A jelentés kiadását követően érkezett panaszok és észrevételek:
	A jelentés kiadását követően számos újabb panasz érkezett hozzám, és az érdekképviseleti szervek is észrevételeket tettek a jelentés megállapításaihoz és beszámoltak a távhőszolgáltatás mérés szerinti elszámolásával kapcsolatos tapasztalataikról. A lakossági panaszok három téma köré csoportosultak. Az egyik a melegvízmérő órákkal kapcsolatos szerződések felmondása, a másik a szolgáltatói hőközponthoz kapcsolt épületek elszámolása, a harmadik a távhő magas szolgáltatási díja.
A melegvízmérő órák szerinti elszámolásra szóló szerződések felmondásával a fogyasztók  - állításuk szerint – hátrányosabb helyzetbe jutottak. Az átalánydíjas elszámolás idején a Ft/vízm3 díjtétellel 1 m3 víz felmelegítésének a költsége alacsonyabb volt, mint amit a  jelenlegi mérés szerinti elszámolás díjtétele biztosít.
	Gyakran visszatérő panasz a szolgáltatás magas ára, ezen belül is különösen az alapdíj, ami a havonta fizetendő árnak közel a felét teszi ki, és még a nyári hónapokban is változatlan áron kell fizetni. Az  árral kapcsolatos panaszokat áttettem a főpolgármesternek és kértem, hogy rendeljen el árhatósági vizsgálatot. A főpolgármester az árhatósági vizsgálatot nem tartotta indokoltnak arra hivatkozva, hogy a távhőszolgáltatás ármegállapításáról, illetve a díjmechanizmus kialakításáról szóló közgyűlési előterjesztés részletes szakmai egyeztetéseket és vizsgálatokat követően kerülnek a Fővárosi Közgyűlés elé. Az előkészítő munka kiemelt része a szolgáltatók által javasolt díjtételeknek független szakértők általi részletes vizsgálata. A szakértői vélemények már a testületi döntések meghozatala előtt rendelkezésre állnak, és nem egyszer ezek alapján kerül csökkentésre a szolgáltatói díjjavaslat. Utoljára 2001. október 1-én (akkor változtak utoljára az árak)  vizsgálta az árat független szakértő.

A fogyasztói érdekképviseleti szervezetek a következő észrevételeket tették:

Országos Fogyasztóvédelmi Egyesület:
1. A mérés szerinti díjfizetésre való áttéréskor a szolgáltatói hőközpontokhoz kapcsolt épületek fogyasztói vannak a leghátrányosabb helyzetben, ezért az Egyesület a fogyasztói hőközpontok mielőbbi kiépítését szorgalmazta, és a mérés helyének jogszabályban történő pontos meghatározását, a hálózati veszteségek ellenőrző mérésekkel való megállapítását. 
2. A civil szervezetek nem rendelkeznek a hatósági ár átláthatóságához szükséges adatokkal.
Nem ismerik az egyes költségelemeket, a szükséges víz, elektromos áram, stb. energia mennyiségeket, a független szakértők jelentéseit. 
3. Ismertették a 42/1999. (IX. 23.) Főv. Kgy. sz. rendelet és a 43/1999. (IX. 23.) Főv. Kgy. sz. rendelet módosítási javaslatait tartalmazó közgyűlési előterjesztéshez fűzött véleményüket. Ebből az alábbiakat emelem ki.

•	Felvetették a mérőórák hitelességének kérdését. Véleményük szerint a jogszabálynak köteleznie kell a szolgáltatót  nyilvántartás vezetésére, és a lejárt mérőóra alapján számlát kiállítani nem lehet. A nem hiteles mérő alkalmazása legyen szerződésszegés a szolgáltató részéről, megfelelően szankcionálva.

•	A melegvíz szolgáltatás árképzéséhez javasolták, hogy ki kell munkálni a melegvíz 1 m3-re eső díját, mert a fogyasztó ezt tudja ellenőrizni. A melegvíz alapdíj meghatározására alkalmazott légköbméter alapegység nehezen értelmezhető. A díjakat úgy kell meghatározni, hogy a fogyasztó érdekelt legyen a melegvíz mérő órák felszereltetésében.

•	Nem értettek egyet a 42/ 1999. számú közgyűlési rendelet 8. § (7) bekezdésének változtatásával. Ebben a Fővárosi Közgyűlés ha a távhő fogyasztónkénti mérése érdekében önálló hőközpontot kell létesíteni, azt a fogyasztó kötelezettségévé teszi. Az önálló hőközpont létesítését és ennek költségeit a szolgáltató akkor  vállalja át, ha - többek között - a fogyasztó kötelezi magát arra, hogy a közüzemi szerződést az üzembe helyezéstől számított hét évig nem mondja fel. Ha a hét éven belül a közüzemi szerződés a fogyasztónak felróható okból megszűnik, akkor a költséget 15 napon belül egy összegben meg kell fizetni a szolgáltatónak.
A Fővárosi Önkormányzat 42/1999.(IX. 23.) és a 43/1999. (IX. 23.) rendeletének módosításához adott véleményhez csatlakozott még  Bérlakásukat Megvásárlók Országos Szövetsége(BÉMOSZ), a Lakásbérlők és Lakók Egyesülete (LABE), a Lakásszövetkezetek és Társasházak Érdekképviseleti és Szakmai Szövetsége (LÉTÉSZ). A fenti szervezetek végül egyetértettek abban, hogy a módosítási javaslat nem alkalmas előterjesztésre, az érdekképviseleti szerveknek meg kell ismerkedniük az előterjesztés alapját képező dokumentációkkal, és további tárgyaláson szükséges egyeztetni az érdekeket. (A rendelet 2003. október 1-én hatályba lépett, az érdekképviseletek fenti észrevételét nem vette figyelembe.)
Magyar Energiafogyasztók Országos Szövetsége:
1.	A Szövetség arról tájékozatott, hogy a távhő törvény megjelenésének évében a FŐTÁV Rt. felmérte annak lehetőségét, hogy a lakosságot ellátó távhőszolgáltatásban milyen formában tudja megvalósítani a 2890 lakóépület részére szolgáltatott hőmennyiség mérés szerinti elszámolását. A 2890 lakóépület közül 1358 épületben van fogyasztói hőközpont, ahol meg volt a feltétele a mérés szerinti elszámolás bevezetésének, 1532 lakóépület szolgáltatói hőközpontból, mint kapcsolt épület, kap távhő ellátást és a kötelező épületenkénti hőmennyiségmérés csak az un. hőfogadóállomási méréssel lenne megoldható. Az 1532 lakóépülethez a hivatkozott felméréskor 473 szolgáltatói hőközpont tartozott. A szolgáltatói hőközpontból ellátott lakóépületek fogyasztásának hőmennyiségmérés alapján történő elszámolását a FŐTÁV Rt. úgy tervezte, hogy 1039 épületnél hőfogadóállomási mérést valósít meg, 493 lakóépület részére épületenkénti fogyasztói hőközpontot létesít, mert ezen épületeknél a szekunder fűtési hálózat olyan kialakítású, hogy nem áll rendelkezésre az a mérési pont, ahol a hőfogadó állomási hőmennyiségméréshez a mérőeszközök elhelyezése megoldható lenne ésszerű költségráfordítás mellett. A Fővárosi Önkormányzat 42/1999. (IX. 23.)számú rendelete előírta a FŐTÁV Rt. Részére, hogy ahol ez megoldható, hőfogadóállomási költségmegosztó mérést kell megvalósítani. Ahol a lakóépületi költségmegosztók nem építhetők be, 2003. június 1. napjától ott is át kell térni a mérés szerinti elszámolásra  és ezen épületek hőfogyasztását a szolgáltatói hőközpontban megmért hőmennyiségnek az épületek légköbméterének arányában történő felosztásával lehet kiszámolni. 
A Szövetség véleménye szerint a szolgáltatói hőközpontokról ellátott lakóépületeknél a hőfogadó állomási, költségmegosztói hőmennyiségmérés nem más, mint költséggel megvalósított kényszermegoldás, és nem szolgálja a hőenergiával való gazdálkodást. 
A fogyasztói érdekképviselet véleménye szerint szükséges, hogy a FŐTÁV Rt. belátható időn belül számolja fel a szolgáltatói hőközpontokat.
Tekintve, hogy egy ilyen hőközpont létesítési költsége 8-12 millió forintba kerül a távhődíjba beépített 3%-os fejlesztési hányad igen kevés a valós igényekhez képest.
2. 	Sérelmezték, hogy a Fővárosi Közgyűlés Civilszervezetek és Társadalmi Kapcsolatok Főosztálya 2003. május 6-án kihelyezett ülésén tárgyalta meg az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentését, illetve a FŐTÁV Rt. vezérigazatójának erre adott válaszát. Erre az ülésre a Szövetség nem kapott meghívót, az ülésről készült jegyzőkönyvet külön kérésre kapták csak kézhez. 
A 42/1999. (IX. 23.) és a 43/1999. (IX. 23.) Főv. Kgy. sz. rendelet módosítási javaslatait tartalmazó közgyűlési előterjesztést a civil szervezetek olyan időben kapták kézhez, mely kevés volt annak áttanulmányozására. A Magyar Energiafogyasztók Szövetsége augusztus 21-én vette át azt az anyagot, melyre a Közmű Főosztály augusztus 25-ig kérte a véleményeket.
A Nagycsaládosok Országos Egyesülete és a Létminimum Alatt Élők Társasága:
	A Nagycsaládosok Országos Egyesülete (NOE) és a Létminimum Alatt Élők Társasága (LAÉT), a szolgáltatási árral kapcsolatban tett észrevételeket. A NOE szerint  a fűtési rendszer hibája, korszerűtlensége az oka az energia nagymértékű pazarlásának, és ebből következően a magas távfűtési díjnak. A fővárosi nagycsaládosoknak mintegy fele távfűtéses panellakásokban él. A távfűtési díj általában az egyik legnagyobb, adósságképződés szempontjából a legveszélyesebb anyagi terhet jelenti a családok számára. A közműdíjak, -melyekből kiemelkedik a távfűtés ára, a gyermekes családok költségvetésének 40-45 %-át emésztik fel. Köztudottan a legdrágább fenntartású, távfűtéses panellakások egyre nagyobb hányadában lakik a lakosság kisjövedelmű rétege, mivel a módosabbak igyekeznek tágasabb, de olcsóbb fenntartású lakást venni, építeni. Az áremelések után a fizetni képtelenek száma tovább nő. A különböző segélyek, támogatások, és adósságkezelési programok megmentik ugyan a családot a kilakoltatástól, de lényegében a kiugróan magas fűtési díjjal működő szolgáltatók esetében-az elavult pazarló rendszereket finanszírozzák. A NOE-hoz érkező információk szerint az egyes települések, de a főváros egyes kerületeiben is jelentős eltérés van a távfűtési díjak között. Ezt tisztázandó az elmúlt évben az Építéstudományi Egyesület keretében az országból érkezett 40 vezető távfűtési szakember, valamint a GKM és a Magyar Energia Hivatal illetékeseinek bevonásával tartott értekezlet egyértelművé tette, hogy van műszaki megoldás a távfűtés díjának leszorítására.
Számos településen ezt meg is valósították, és ezek a távhőszolgáltatók egy átlagos lakás esetében 60-75.000.-Ft./év távfűtési díjat számláznak a családok számára. Budapesten a távfűtés díja kerületenként változó mértékű, átlagosan átlagos lakást figyelembe véve az évi 100.000.- Ft-ot is meghaladja. Hozzáfűzték még, hogy a Nemzeti Energiatakarékossági Programhoz kapcsolódó pályázatok esetén a lakosságot a költségek 30 %-a terheli, de ezt az érintettek a tapasztalatok alapján nem tudják teljesíteni. Ezért szükségesnek tartják a pályázati rendszer felülvizsgálatát is. A Főpolgármesternek írott levelükben sürgetik az egycsöves rendszerek korszerűsítését a beszabályozás érdekében, és javasolják, hogy az Önkormányzat ütemezze a legszükségesebb feladatokat, és ne az amúgy is túlterhelt lakosságra hárítsa át a költségeket.  
	A LAÉT képviselőjének véleménye szerint a távfűtési hálózat fogyasztói tulajdonban lévő berendezéseinek korszerűsítése, fűtőtesteinek szabályozhatósága sem járna minden esetben a költségek csökkentésével, mert, sok esetben, a lakásokban nem az előírt bordaszámú fűtőtestet szerelték fel a kivitelezők, és mert azoknak a helyiségeknek a fűtését, ahol nem radiátor, hanem fűtés cső szolgáltatja a meleget, nem lehet szabályozni. Tapasztalata szerint önálló fogyasztói hőközpontban a fűtés az egész házra nézve jól beszabályozható. 
Szükségesnek tartja, hogy a közös képviselő is rendelkezzen a hőközpontba bejutási lehetőséggel, annak érdekében, hogy a hőmennyiségmérő óra leolvasásakor, vagy bármely más, a szolgáltató által végzett cselekménynél jelen legyen. Megítélése szerint a közös képviselők nincsenek felkészülve a mérés szerinti elszámolással kapcsolatos teendőkre, és sok esetben nem tudják eldönteni, hogy a szolgáltató által ajánlott szerződéstervezetet elfogadják-e. Tervezi, hogy tanfolyamokat szervez a közös képviselők részére annak érdekében, hogy a közüzemi szerződéseket és mellékleteit értelmezni tudják, és megállapítsák, illetve közgyűlés elé tárják a hőközpontban mért, elfogyasztott hőenergia árának épületrészenkénti felosztási arányait. Megerősítette, hogy a költségmegosztókkal rendelkező épületek elszámolása sok problémát okoz. Több társas-és szövetkezeti házban is előfordult, hogy a felszerelt költségmegosztó nem működött, illetve eredményét külső hatások befolyásolták. A költségmegosztók szerinti elszámolást pontatlanná teszi az a tény, hogy ezek a berendezések nem hitelesíthetők.
Az ajánlásokra adott válaszokat összevetve a jelentés kiadását követően érkezett panaszokkal, valamint a fogyasztói érdekképviseletek észrevételeivel, az alábbi megállapításokat teszem:
	Annak ellenére, hogy a már 1999-ben hatályba lépő táv-hőszolgáltatási törvény előírta a mérés szerinti elszámolásra való áttérés határidejét, ennek feltételeit a szolgáltató, és a tulajdonos Fővárosi Önkormányzat nem tudta megvalósítani. A fogyasztói hőközpontokban a mérés szerinti elszámolás feltételei megvalósultak, de a távhő ellátásban részesülő lakások több mint a egyharmada az un. szolgáltatói hőközponthoz kapcsolt épületekben található, melyekben a mérés szerinti elszámolás feltételei – kevés kivétellel – nem teljesültek. 
Sem a törvény, sem az önkormányzat rendelete nem határozza meg a szolgáltatót, mint a mérés szerinti elszámolás feltételeinek megteremtésért felelős személyt.  Az önkormányzat rendelete ugyan előírta, hogy ott, ahol lehetséges meg kell valósítani a hőfogadóállomási mérést költségmegosztók felszerelésével, de azon épületek esetében, ahol ez nem lehetséges, csak önálló fogyasztói hőközpont kiépítésével,- előírást nem fogalmazott meg. A fogyasztói hőközpontok kiépítését ugyan a szolgáltató megkezdte, de az önkormányzati rendelet módosítása szerint a közüzemi szerződés felmondásának korlátozásához köti. 
A rendelkezés nyilvánvalóan ütközik a távfűtési törvény előírásaival, mely pontosan meghatározza a közüzemi szerződés fogyasztó általi felmondásának feltételeit. E törvényi feltételeken kívül további feltételek megállapítására alacsonyabb szintű rendeletben nincs lehetőség. Véleményem szerint a fogyasztónak a távfűtési rendszerről való leválását nem a törvénnyel ütköző feltételek kikötésével, hanem kedvezőbb szolgáltatás megteremtésével kell megelőzni. 
A fogyasztói hőközpontok mielőbbi kiépítése érdekében, csatlakozva a fogyasztói érdekképviseleti szervezetek véleményéhez, indokoltnak tartom a jelenlegi pályázati rendszer olyan megváltoztatását, amely a szolgáltató által igénybe vehető 30%-os vissza nem térítendő támogatás megemeli. 
Egyetértek és támogatom a Nagycsaládosok Országos Egyesületének kezdeményezését, mely a szolgáltatási ár csökkentését célozza. 
Az általuk javasolt fűtési rendszer-korszerűsítés, és panelrehabilitáció nagy körültekintést igénylő és az állami közreműködést nem nélkülözhető feladat. 
A közelmúltban megkeresett a FŐTÁV. Komfort Kft egy tanulmánnyal, mely összefoglalja a távfűtés jelenlegi helyzetét, a szükséges korszerűsítéseket és ennek forrásigényét, megjelölve az állami támogatás mértékét is. A tanulmányt a jelentés mellékleteként közreadom. A „Tulajdonviszonyok a Távhőellátásban”, és a „Díjak, Díjfizetés” című fejezetéhez a következő észrevételt fűzöm: 
-Nem támogatható az a megoldás, hogy a jelenleg szolgáltatói tulajdonba tartozó fogyasztói hőközponti berendezés a fogyasztók tulajdonába, üzemeltetésébe kerüljön. Mint ahogy már a korábbi jelentésben is kifejtettem, a távhőszolgáltatás műszaki berendezéseinek fenntartása, üzemeltetése olyan feladat, amelynek ellátására a fogyasztói oldal sem szakmai, sem anyagi erőkkel nem rendelkezik. A szabályozhatóság és ellenőrzés kérdésében megfelelő megoldás a LAÉT javaslata, mely szerint a közösség képviselője és FŐTÁV Rt. munkatársa együtt látogatják a hőközpontot.
•	A költségmegosztók szerinti elszámolást kevesen veszik igénybe, a hőközpontban megmért hőmennyiséget többnyire a lakás fűtött légköbméterének arányában osztják fel. A fogyasztói képviseletek – a már említett okok miatt - nem értékelik pozitívan a költségmegosztók szerinti elszámolást. Ezért ennek rendeleti úton való előírása, vagy akár felszerelésük ösztönzése nem egyértelműen indokolt.
Ezzel szemben szükségesnek tartom a melegvízmérő órák felszerelését, és ennek jogszabályban és pályázatok útján való ösztönzését. A melegvízmérő órák adatai szerinti számlázási kötelezettséget pedig a díjalkalmazási rendeletben vissza kell állítani.
	A fentiek alapján megállapítom a jogbiztonsághoz való joggal és a tulajdonhoz való joggal összefüggő alkotmányos visszásságot amiatt, hogy a mérés szerinti elszámolás feltételeinek megteremtésére a szolgáltatót, sem a távfűtési törvény, sem az önkormányzati rendelet nem kötelezte. A módosított önkormányzati rendelet megoldása, mely szerint a mérhetőség feltételének megteremtése a fogyasztó feladata, és ezt a szolgáltató a közösségtől csak a már említett két törvénysértő feltétel elfogadása esetén vállalja át, az említett alkotmányos jogon kívül sérti a jogbiztonságból fakadó tisztességes eljáráshoz való jogot is. Nem megengedhető, hogy a korszerűtlen, mérésre alkalmatlan rendszer minden hátrányos következményét a sok esetben szociálisan hátrányos helyzetben lévő fogyasztó viselje a távhőszolgáltatásból nyereséget realizáló szolgáltatóval szemben.  
	Ugyancsak a jogbiztonsághoz való joggal és az ebből származtatható tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben alkotmányos visszásságot állapítok meg amiatt, hogy a távfűtési törvényben és az önkormányzati rendeletben megjelölt fogyasztói érdekképviseleti szervezetek, nem teljes körűen és nem az elvárható időben kapják kézhez  a meghívót és a megvitatandó előterjesztést, és nincsenek birtokában azoknak az információknak, melyek véleményalkotásukat segítenék. Ide kapcsolódik a szolgáltatási ár átláthatóságának kérdése, a független szakértők véleményének megismerhetősége.
	A magas szolgáltatási ár miatt érkező panaszok, és a Nagycsaládosok  Országos Szövetsége által vázolt lakossági helyzet azt mutatja, hogy szükség van az árcsökkentést célzó korszerűsítési intézkedések megtételére. Ezen a téren eddig hathatós megoldásokra javaslat nem született, annak ellenére, hogy valamennyi árral kapcsolatos előterjesztést az önkormányzat független szakértőkkel megvizsgáltatta. Ennek egyik oka lehet az, hogy a távfűtés területén az önkormányzat tulajdonosi, ugyanakkor árhatósági és fogyasztóvédelmi szerepe ellentmondásos.
	Ez a helyzet akadályozza a fogyasztók említett alkotmányos jogainak érvényesülését, ezért továbbra is szükségesnek tartom, hogy az új távfűtési törvényben állami szerv kapjon felhatalmazást a távfűtési hatósági ár felülvizsgálatára, ezzel egyidejűleg az árcsökkentő korszerűsítések ütemezésének kidolgozására, az állami pályázati rendszer célszerű átalakítására.
	Az újonnan érkező lakossági panaszok, és az érdekképviseleti szervezetek észrevételei alapján is meg kell állapítanom, hogy a FŐTÁV Rt. több esetben úgy köti meg a közüzemi szerződést a közös képviselővel, hogy az erre szóló felhatalmazást és az elszámolási arányokat megállapító közgyűlési jegyzőkönyvet nem kéri. A miniszter válaszában hangsúlyozta, hogy a közös képviselő által kötött szerződés hatálya a díjfizetőkre (a lakások tulajdonosaira) is kiterjed. Ezért fontos, hogy a díjfizető is megismerje az általános szerződési feltételeket (szerződési ajánlatot) és ennek ismeretében adjon a közgyűlés felhatalmazást a közös képviselőnek. A kifogásolt szerződéskötési gyakorlat nem felel meg az alkotmányosság és a törvényesség követelményeinek. A közüzemi szerződés polgári jogi szerződés, tehát meg kell felelnie a PTK szabályainak. Ebben az esetben ez azt jelenti, hogy a díjfizetővel ismertetni kell a szerződési feltételeket (Ptk. 205. § (3) bekezdés). A szerződési feltételekhez szorosan kacsolódik a FŐTÁV Rt. új számlázási rendje ( értsd: felmondja a Díjbeszedővel kötött szerződést és saját maga készíti el a számlát), melyről a fogyasztóknak, de még a közös képviselőknek sincsenek ismereteik. 
A fentiekben megállapított alkotmányos visszásságok orvoslása érdekében korábbi ajánlásaimat módosítom, és további kezdeményezéssel élek: 
•	Javasolom a gazdasági és közlekedési miniszternek, hogy a távfűtési törvény módosítása során a tervezet
•	határidő megjelölésével rendelkezzen arról, hogy a fogyasztói hőközpontok kiépítése a szolgáltatói hőközponthoz kapcsolt épületekben a szolgáltató feladata, és a kiépített fogyasztói hőközpont a szolgáltató tulajdonába és üzemeltetésébe kerül;
•	adjon felhatalmazást valamely állami szerv részére a szolgáltatási ár felülvizsgálatára, ezzel összefüggésben az árcsökkentő korszerűsítési feladatok meghatározására és ütemezésére.
A távfűtési törvény végrehajtási rendeletének módosítására vonatkozó ajánlásom, tekintettel arra, hogy a miniszter nem vitatta, hogy a közüzemi szerződés hatálya a díjfizetőre is kiterjed, visszavonom.
•	javasolom Budapest Főváros Polgármesterének
•	hogy a díjalkalmazási feltételekről szóló közgyűlési rendelet kötelezze a szolgáltatót olyan számla kibocsátására, mely a melegvízmérő órák adatait figyelembe veszi;
•	továbbá írja elő, hogy számlát kiállítani csak hiteles hőmennyiségmérő óra alapján lehet, és kötelezze a szolgáltatót a mérőórák hitelesítése érdekében nyilvántartás vezetésére; 
•	a rendelet rögzítse, hogy a közösség képviselője (közös képviselő, vagy fűtési megbízott) a mérőóra leolvasásakor és minden más, a szolgáltató által végzett hőközponti cselekménynél jogosult jelen lenni;
•	a rendeletből töröljék a fogyasztói hőközpontok kiépítésének azon feltételeit, hogy a fogyasztó a közüzemi szerződést hét évig nem mondhatja fel, illetve ha ez időn belül a szerződés a fogyasztónak felróható okból megszűnik, akkor a beruházási költség 15 napon belül a szolgáltatónak visszajár;
•	a rendelet, vagy egyik melléklete tartalmazzon előírásokat arra, hogy milyen módon kell az  érdekképviseleti szerveket a jogalkotásba bevonni (meghívó, előterjesztés elküldésének határideje), és határozza meg azokat az információkat, adatokat, amelyek az árat átláthatóvá teszik, és amelyeket az érdekképviseleti szervezeteknek át kell adni.
•	kezdeményezem a gazdasági és közlekedési miniszternél, hogy a fogyasztói hőközpontok mielőbbi kiépítése, és a fűtési rendszer korszerűsítése érdekében tegyen intézkedéseket a jelenlegi pályázati rendszernél hatékonyabb állami támogatás megvalósítására.
•	kezdeményezem a főpolgármesternél, hogy vegye fontolóra a NOE javaslatát, és kezdeményezzen tapasztalatcserét az egyes távhőszolgáltatók szakemberei között a kirívóan magas díjjal működő távfűtőművek korszerűsítésének megtervezése érdekében. 
•	kezdeményezem a FŐTÁV Rt. vezérigazgatójánál, hogy a közüzemi szerződés megkötése előtt a szolgáltató minden esetben kérje a közgyűlési határozatot, mely tartalmazza a közös képviselő számára a szerződéskötésre szóló felhatalmazást;
•	továbbá, hogy kialakítandó új számlázási rendben vegye figyelembe a már felszerelt melegvízmérő órák adatait, a számlához pedig fűzzön magyarázatot annak érekében, hogy a fogyasztó számára érthető és ellenőrizhető legyen.
Budapest, 2003. november 6.
Lenkovics Barnabás 

Mellékletek:
1.	Országos Fogyasztóvédelmi Egyesület véleménye a 43/1999.(IX. 23.) és a 43/1999. (IX. 23.) számú közgyűlési rendeletek módosításáról.

2.	A Magyar Energiafogyasztók Szövetségének véleménye a fővárosi távhőellátás helyzetéről a mérés szerinti elszámolás szempontjából.

3.	A Magyar Energiafogyasztók Szövetségének levele a Fővárosi Közgyűlés Civil Szervezetek és Társadalmi Kapcsolatok Bizottsága elnökének.

4.	A Nagycsaládosok Országos Egyesületének levele a Főpolgármesterhez

5.	 FŐTÁV-Komfort Kft. tanulmánya a „Lakótelepek és távfűtés” címmel