OBH 5866/2001
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Kapcsolódó ügyek: OBH 1130/2002. és 1187/2002
Ügyintéző: Dr. Szécsi Mária
Az eljárás megindulása:
	Három beadvány érkezett olyan főiskolai hallgató édesanyáktól, akik kisgyermekük gondozása, nevelése miatt pénzbeli ellátásban részesülnek (gyermekgondozási segély, gyermeknevelési támogatás). Azt sérelmezik, hogy a felsőoktatási intézmény a költségtérítést nem engedte el nekik, pedig a jogszabály ezt ilyen esetben előírja, és a Felsőoktatási felvételi tájékoztató c. hivatalos kiadványban is szerepel ez a kedvezmény. Kifogásolták azt is, hogy panaszukra az Oktatási Minisztérium vagy nem válaszolt, vagy csak hiányosan.
	Miután a panaszok alkotmányos jogokat (jogbiztonság, a művelődéshez való jog) érint, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) alapján a panaszokkal kapcsolatban vizsgálatot indítottam.
Az alkalmazott jogszabályok:
•	A felsőoktatásról szóló 1993. évi LXXX. törvény (Ftv.)
•	Az egyetemi és főiskolai hallgatók részére nyújtható támogatásokról és az   általuk fizetendő díjakról és térítésekről szóló 144/1996. (IX.17.) Korm.   rendelet (a továbbiakban: Tr.1.), majd az újraszabályozás során ezt felváltó, 2002. szeptember 1-jén hatályba lépett 51/2002. (III.26.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Tr.2.)
A vizsgálat megállapításai:
1.	A Tr.1. 2000. augusztus 31-étől hatályos - a 147/2000. (VIII.23.) Korm. rendelettel megállapított - 22. § (4) bekezdése szerint: "Az államilag nem finanszírozott, költségtérítéses képzésben részt vevő, az adott félév első napján terhességi-gyermekágyi segélyben, gyermekgondozási segélyben, gyermeknevelési támogatásban vagy gyermekgondozási díjban részesülő hallgatótól költségtérítési díj nem szedhető összesen a képesítési követelményekben meghatározott képzési időt meghaladó legfeljebb két félév időtartamon keresztül." Ennek a rendelkezésnek a tartalmát közölte a 2001 évi Felsőoktatási felvételi tájékoztató a 30. oldalán.
A Tr.1. 1. §-a azonban úgy szól, hogy a rendelet hatálya az állami felsőoktatási intézményekre terjed ki, a nem államiakra csak az államilag finanszírozott képzés körében, ha az intézmény az Oktatási Minisztériummal megállapodást kötött.
Az új jogszabály, a Tr.2. a mentességi szabályt megtartja, és a 22. § (4) bekezdése szerint ez vonatkozhat az egyházi és egyéb, nem állami fenntartású intézményekre is, ha az Oktatási Minisztériummal megállapodást köt.
Ez esetben az állami költségvetés terhére az Oktatási Minisztérium az intézményfinanszírozási jogszabály [120/2000. (VII.7.) Korm. r.] alapján téríti meg a kieső bevételt, vagy legalábbis egy részét.

Az OBH 5866/2001. számú és a 1187/2002. sz. ügy panaszosa a Kodolányi János Főiskola hallgatója, az OBH 1130/2002. számú ügyé pedig az Általános Vállalkozási Főiskoláé. Ezek egyike sem állami fenntartású intézmény, ezért a hallgatók nem voltak jogosultak a kisgyermekesek számára jogszabályban adott kedvezményre. Az intézmények jogsértést nem követtek el, e tekintetben a jogbiztonság sérelmét nem állapítottam meg.

2.	Az országgyűlési biztos a feladatkörében azonban azt is vizsgálja, hogy a döntés törvényessége mellett nem sérültek-e az állampolgár alkotmányos jogai. Ha ilyen következtetésre jutna, akkor vagy az Alkotmánybírósághoz fordul (Obtv. 22. §), vagy a jogalkotóhoz, jogszabály-előkészítőhöz (Obtv. 25. §) a hiba orvoslása érdekében. Az Alkotmánybíróság - a művelődéshez való jog tartalmát elemezve - több határozatában megállapította, hogy felsőoktatási költségeinek állami finanszírozása a hallgatónak nem alkotmányos joga. A támogatás pedig a nemzetgazdaság, a költségvetés lehetőségétől függ. [Ld. 79/1995. (XII.21.) AB h., 657/B/2000. AB h.] Ezen túlmenően az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a jogalkotónak a fizetési kedvezmények, mentességek meghatározásában nagy szabadsága van. A diszkriminációt tiltó alkotmányos rendelkezést (70/A. §) az sértené, ha a szabályozásnak nincs a tárgya szerint ésszerű indoka. A vizsgált körben a nem állami intézmények gazdálkodását, ezen belül a költségtérítést a jogszabályok nem rendezik, kizárólag arra az esetre terjed ki a szabályozási kompetencia, ha az intézmény megállapodás alapján államilag finanszírozott képzést is folytat [ld. Ftv. 31. § (2) bek.]. A korlátozott mértékű költségvetési keret felhasználását a jogalkotó úgy osztotta el, hogy az állami intézményekben tanuló kisgyermekesek elengedett költségtérítését kompenzálja, éspedig csak az intézmények állami támogatására megállapított mértékben. A kedvezményezetti kör ilyen meghatározása véleményem szerint nem önkényes, és az állampolgár választhatja az állami intézményt is. (Ezek a felsőoktatásban, jelentős túlsúlyban vannak.) Ha pedig a nem állami intézmény a kedvezményadás lehetőségére igényt tart, kérheti az Oktatási Minisztériumtól a megállapodás megkötését. Erre olyan szak esetén kerülhet sor, amely az állami intézményben nincs [ld. Ftv. 9/H. § (3) bek.].
Az előbbiek szerint nem látok olyan okot, ami indokolná, hogy a jogszabály felülvizsgálatát kezdeményezzem. A panaszosoknak azonban lehetőségük van arra, hogy maguk forduljanak az Alkotmánybírósághoz, ha a jogszabályt alkotmánysértőnek tartják.

3.	Mindhárom panaszos megkereste panaszával az Oktatási Minisztériumot is, mert a Tájékoztatóból nem derült ki, hogy a kedvezmény a nem állami intézményekben tanulókra nem vonatkozik, és ez a hiányosság okozta közvetlenül a sérelmüket. Különösen azért súlyos ez a tévedés, mert a kisgyermekes család számára a félévenkénti költségtérítés (a Kodolányiban 125 000 Ft) olyan teher, amelyet a további félévekben esetleg nem is tudnak vállalni. Az egyik panaszosnak a beiratkozásakor három gyermeke 5, 8 és 10 éves volt.

Egy másik panaszos azt is kifogásolta, hogy az Oktatási Minisztérium válasza - a kifejezett kérdés ellenére - nem tért ki erre felelősségre. A másik panaszos pedig azt sérelmezte, hogy választ 2001. szeptembertől 2002. júliusig nem kapott.
A Tájékoztató összeállításáért az Oktatási Minisztérium valóban felelős. Bár az egyre nagyobb információ-tömegből hiányzó részek okozta félreértés nehezen kerülhető el, a konkrét esetben a tisztességes eljáráshoz való jog sérült a hiányos tájékoztatás miatt. Az ezzel kapcsolatos kárigény (a költségtérítés összege) elbírálása a bíróság hatáskörébe tartozik. Más lehetőség az orvoslásra nincs, ugyanis nincs olyan hatóság, amely eltérhetne a jogszabálytól. Az Oktatási Minisztérium válaszában említett ún. méltányossági eljárást (felhatalmazást) az utóbbi években a jogszabályok már - elvi okból - mellőzik, de az egyébként sem az ilyen tájékoztatási, tájékozódási hibák orvoslására szolgálna. Az egyik panaszos az országgyűlési  biztostól kéri a méltányosság gyakorlását. Ilyen joggal az országgyűlési biztos nem rendelkezik, és alkotmányos rendszerünkben ilyen jog neki nem is adható.

A válaszadás súlyos késedelme visszásságot okozott a panaszosnak a tisztességes eljáráshoz való alkotmányos jogát [Alk. 2. § (1) bek.] illetően, amint az is, hogy a kérdésre a válasz hiányos volt. Igaz viszont, hogy az OBH 5866/2001. és a 1187/2002. számú ügyben megoldásként tájékoztatták a panaszosokat az intézmény által adható kedvezmény és a diákhitel lehetőségéről.

A Tájékoztatónak a panaszokban kifogásolt hibáját a 2002. évre kiadott kötetben - tekintettel a panaszokra - már javította a kiadó Oktatási Minisztérium és az Országos Felsőoktatási Felvételi Iroda. A kedvezmény-szabály mellett közlik (24. old.), hogy a nem állami intézményekbe jelentkezőkre az nem vonatkozik. E tekintetben intézkedést kérnem tehát már nem szükséges.

	Felkérem az oktatási minisztert, gondoskodjék arról, hogy a tárcához érkező panaszokat a jogszerűen, az előírt határidőben és a lehetséges teljességgel válaszolják meg.

Kérem a Miniszter urat, hogy az Obtv. 21. § (2) bekezdése alapján a kezdeményezésemmel kapcsolatos álláspontjáról szíveskedjék tájékoztatni.
Budapest, 2002. december 11.
Takács Albert