OBH 5659/2001
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
									Előadó: dr.Kiss László
Az eljárás megindulása:
	Az előzetes letartóztatásban lévő panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert ügyében a nyomozás elhúzódott, véleménye szerint a nyomozó hatóság nem vette figyelembe a soronkívüliség elvét. A panasz alapján  az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el és az ügy körülményeivel kapcsolatban tájékoztatást kértem a Budapesti Rendőr-főkapitányság Vizsgálati Főosztály vezetőjétől.
Érintett alkotmányos jog: 
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § (1) bek.) 
Alkalmazott jogszabályok:
•	1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről
Bankkártyával visszaélés
313/C. § (1) Aki
a) hamis vagy hamisított bankkártyát jogtalan haszonszerzés végett felhasznál,
b) bankkártyát jogosulatlanul felhasznál,
c) a hamis, a hamisított vagy a jogosulatlanul használt bankkártyával történő fizetést elfogadja,
és ezzel kárt okoz, bankkártyával visszaélést követ el.
(2) A büntetés vétség miatt két évig terjedő szabadságvesztés, közérdekű munka vagy pénzbüntetés, ha a bankkártyával visszaélés kisebb kárt okoz vagy a bűncselekményi értékhatárt meg nem haladó kárt okozó bankkártyával visszaélést
a) bűnszövetségben,
b) üzletszerűen
követik el.
(5) A büntetés (bűntett miatt) két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, ha
a) a bankkártyával visszaélés különösen nagy kárt okoz,
 b) a jelentős kárt okozó bankkártyával visszaélést a (2) bekezdés a)-b) pontjában meghatározott módon követik el.

•	1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
92. § (1) Szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmény miatt a terhelt előzetes letartóztatásának akkor lehet helye, ha
a) megszökött, a hatóság elől elrejtőzött, illetőleg a bűncselekmény súlyossága folytán vagy egyéb okból a szökésétől vagy az elrejtőzésétől lehet tartani,
b) alaposan feltehető, hogy szabadlábon hagyása esetén az eljárást meghiúsítaná vagy megnehezítené, illetőleg veszélyeztetné,
c) az eljárás alatt szabadságvesztéssel büntetendő újabb bűncselekményt követett el, illetőleg alaposan feltehető, hogy szabadlábon hagyása esetén a megkísérelt vagy előkészített bűncselekményt véghezvinné vagy szabadságvesztéssel büntetendő újabb bűncselekményt követne el.
95. § (1) A vádirat benyújtása előtt elrendelt előzetes letartóztatás az elsőfokú bíróságnak a tárgyalás előkészítése során hozott határozatáig, de legfeljebb egy hónapig tart. Az előzetes letartóztatást a helyi bíróság egy alkalommal, legfeljebb két hónappal meghosszabbíthatja. Három hónap eltelte után az előzetes letartóztatást a megyei bíróság egyesbíróként eljárva, két alkalommal, legfeljebb az előzetes letartóztatás elrendelésétől számított egy év elteltéig meghosszabbíthatja. Ezt követően az előzetes letartóztatást a Legfelsőbb Bíróság hosszabbíthatja meg.
96. § (1) A hatóságoknak arra kell törekedniük, hogy az előzetes letartóztatás a lehető legrövidebb ideig tartson. Ha a terhelt előzetes letartóztatásban van, az eljárást soron kívül kell lefolytatni.

Megállapított tényállás:
	A panaszost 2000. április 21-én vette őrizetbe a BRFK Nyomozó Főosztály Gazdaságvédelmi Osztálya a Btk. 313/C. § (1) bekezdésébe ütköző és az (5) bekezdés b) pontja szerint minősülő üzletszerűen, bűnszövetségben elkövetett, jelentős kárt okozó visszaélés bankkártyával bűntett alapos gyanúja miatt. Az ügyben 118-186/2000. bü. számon elrendelt nyomozást 2000. július 20-án a BRFK Vizsgálati Főosztálya vette át. A panaszos 2000. április 23-tól 2002. január 2-ig volt előzetes letartóztatásban, azóta lakhelyelhagyási tilalom hatálya alatt áll.
	A panaszos 2001. októberében személyes meghallgatást kért az állampolgári jogok országgyűlési biztosától, majd november 17-én kelt beadványában azt a konkrét sérelmet terjesztette elő, hogy a nyomozó hatóság az ügyében folytatott eljárás során, figyelmen kívül hagyja a Be. 96. §-ában meghatározott soronkívüliség elvét. Véleménye szerint az eljárás azért is húzódik, mert az ügy előadója a munka mellett iskolába is jár, emellett több más bűnügyben is dolgozik, így havonta csak kb. egy hetet tud foglalkozni az ügyével. Ezt a panaszát az előadó felettesének és a felügyeletet gyakorló ügyésznek is elmondta, de semmilyen intézkedést nem tettek a probléma megoldása érdekében.
	A budapesti rendőrfőkapitánytól kapott tájékoztatás és a beszerzett iratok alapján megállapítottam, hogy a nyomozás elhúzódását a bizonyítás bonyolultsága indokolta. A nyomozás hat személy előzetes letartóztatása mellett folyt. Az eljárás során az előadó 41 tanút és 27 gyanúsítottat hallgatott ki, 11 szembesítést és 21 felismertetésre bemutatást végzett. A nyomozás során két okmányszakértőt rendeltek ki, akik gyakorlatilag a nyomozás teljes időszaka alatt vizsgálatot folytattak. Az ügy terjedelmét bizonyította, hogy a nyomozás befejezésekor az eljáró hatóság 5 kötetben összefűzött, 2400 oldalnyi iratot továbbított a Fővárosi Főügyészséghez. A nyomozás eredményeként megállapították, hogy az elkövetők 25 alkalommal hajtottak végre, vagy kíséreltek meg bűncselekményt, amelyekkel több millió forint kárt okoztak. A Fővárosi Főügyészség 2002. február 15-én a hat gyanúsítottal szemben vádiratot adott ki.
	A fenti üggyel egyidőben a panaszossal szemben a Pesti Központi Kerületi Bíróságon lopás bűntette és más bűncselekmények miatt büntetőeljárás volt folyamatban. 	
	
A vizsgálat megállapításai:
	Az eljárási törvény 96. § kötelező előírásokat tartalmaz azokra az ügyekre nézve, amelyekben a terhelt előzetes letartóztatásban van, másrészt meghatározza az előzetes letartóztatás megszüntetésének okait.
	Az előzetes letartóztatás személyi szabadságában korlátozza a terheltet, ezért a hatóságoknak arra kell törekedniük, hogy a terhelt a lehető legrövidebb ideig álljon a kényszerintézkedés hatálya alatt. Bár ez a feltétel értelemszerűen magában foglalja az eljárás gyors lefolytatását, a törvény ezekre az ügyekre kifejezett soron kívüliséget ír elő.
	A panaszos előzetes letartóztatása ügyében az eljárás megindulásakor a bíróság hozott döntést. Az előzetes letartóztatás elrendelésének általános és különös okai vannak. A kényszerintézkedés elrendeléséhez, fenntartásához az általános feltételek együttes megléte és legalább egy különös ok megvalósulása szükséges. A törvényben a "szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmény" megfogalmazás minden olyan bűncselekményt felölel, amelynél akár vagylagosan sor kerülhet szabadságvesztés büntetés kiszabására. Az előzetes letartóztatásról, vagy annak meghosszabbításáról való döntés meghozatalakor a bíróságnak valamennyi bizonyítékot számba véve kell a feltételek meglétének kérdésében állást foglalnia. 
	Az előzetes letartóztatás elrendelésének általános feltételei; a konkrét személyre és bűncselekményre irányuló alapos gyanú, továbbá, hogy az alapos gyanú tárgyát képező cselekményt a törvény szabadságvesztéssel fenyegesse. A panaszos esetében mindkét feltétel adott volt és az illetékes bíróság álláspontja szerint a törvényben meghatározott különös feltételek közül a szökés, elrejtőzés veszélye, illetve az eljárás meghiúsításának, megnehezítésének lehetősége is fennállt.
	 Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának és általános helyettesének eljárása a hatóságok által az állampolgároknak és más személyeknek alkotmányos jogaikkal összefüggésben okozott visszásság megállapítását vagy kizárását, illetve a visszásság orvoslását célozza. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 29. § (1) bekezdése sorolja fel azon hatóságokat, melyek eljárásának vizsgálatára az országgyűlési biztos tevékenysége konkrétan kiterjedhet. A felsorolásban a bíróság nem szerepel, tehát a törvény alapján a bíróság eljárását vagy határozatait - ideértve az előzetes letartóztatás elrendelése vagy meghosszabbítása ügyében hozott döntéseket is - az országgyűlési biztos nem vizsgálhatja.
	 A fentieket és a panaszos véleményét figyelembe véve megvizsgáltam ugyanakkor a nyomozás menetét, az egyes nyomozási cselekmények végrehajtásának időszerűségét. A beszerzett adatok alapján megállapítottam, hogy a nyomozás menetében felesleges időhúzás nem volt tapasztalható. A nyomozás időtartama az ügy jellegére, a gyanúsítottak számára, a bevont szakértők munkájának időszükségletére tekintettel nem volt kifogásolható, a nyomozó hatóság nem sértette meg a Be. 96. § (1) bekezdésben előírt kötelezettségét. A soron kívüliség igénye mellett, a nyomozó hatóság kötelezettsége az is, hogy a tényállást alaposan és hiánytalanul tisztázza, a valóságnak megfelelően állapítsák meg a terhelő és mentő, valamint a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülményeket. A rendőrség és az ügyészség is eleget tett ezeknek a követelményeknek.
	Az állami büntető igény érvényesítése érdekében, a társadalom védelme és a közérdek szempontjából alkotmányosan is szükséges és indokolt annak lehetővé tétele, hogy az állam a bűncselekmény alapos gyanújával terhelt személyt szabadságától időlegesen megfossza a büntetőjogi felelősségre vonás meghiúsításának megakadályozása érdekében. A személyi szabadság ilyen korlátozásának alkotmányos lehetőségét közvetve az Alkotmány 55. § (2) bekezdése is kifejezésre juttatja az előzetes letartóztatás tárgyában történő bírói döntés garanciáinak megfogalmazásával.
	A fentiek alapján a nyomozás időtartamával összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot nem állapítottam meg, ugyanakkor a fogvatartás indokoltságának vizsgálatára az Obtv. alapján hatáskörrel nem rendelkezem, ezért a vizsgálatot lezárom.	
Budapest, 2002. október 9.
Takács Albert