OBH 5171/2001.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr. Szécsi Mária
Dr. Haraszti Katalin

Az eljárás megindítása
	A panaszos a beadványában azt sérelmezte, hogy egyik középiskolát végzett tanítványa - egy magyar nemzetiségű, szlovák állampolgár - nem részesülhetett a határon túli diákok számára adományozható ösztöndíjban, ami a magyar felsőoktatási intézményekbe állami finanszírozású képzésre való felvételhez szükséges. Az ösztöndíjkérelem elutasításának oka az volt, hogy a panaszos tanítványa nem a szülőföldjén, hanem Magyarországon szerzett érettségi bizonyítványt. 2001-ben - első alkalommal - már magában az ösztöndíjra vonatkozó pályázati kiírásban kizáró okként szerepelt a magyarországi középiskolai végzettség. A panaszos az említett kizáró okot - más hasonló helyzetben levő diákokra is tekintettel - azért tartja súlyosan jogsértőnek, mert amikor a szlovák állampolgárok Magyarországra jöttek tanulni, akkor még nem számíthattak arra, hogy kizárják magukat a honfitársaik által pályázható állami ösztöndíj lehetőségéből. A panaszos álláspontja szerint diszkriminációt jelent a pályázók közötti különbségtétel aszerint, hogy hol végezték a középiskolát.
	Mivel a panaszos alkotmányos jogok (jogbiztonság, diszkrimináció tilalma) sérelmére hivatkozott, az ügyben vizsgálatot indítottam. Ehhez felhasználtam a panaszos beadványát, az oktatási miniszternek a panaszos kérdésére adott válaszát, valamint a panaszos által kifogásolt pályázati felhívást.

A megállapított tényállás
	A panaszos a következőket írja: "Munkám során gyakran kerülök kapcsolatba matematikából kiemelkedő képességű gyerekekkel, különböző formában foglalkozom velük, például tehetséggondozó tábort szervezek a számukra.
Határon túli magyar gyerekekkel is rendszeresen találkozom. Az elmúlt években több alkalommal javasoltam jó képességű gyerekeknek, hogy itt, Magyarországon járjanak középiskolába.
Sajnos már a tavalyi nyáron bajba került az a szlovákiai diák, ... aki az én javaslatomra jött a Berzsenyi Gimnázium speciális matematika tagozatára, ott leérettségizett, 120 ponttal fel is vették a Műegyetem műszaki informatika szakára, de amiatt, hogy Magyarországon járt középiskolába, diszkrimináció érte: az a szlovákiai bizottság, amely az ösztöndíjkérelmeket elbírálta, 20 %-kal csökkentette az itteni középiskolában érettségizett diákok pontszámát, és így ő már nem volt bent az első 20-ban, 20 hely volt ugyanis.
Az Oktatási Minisztérium idén még messzebb ment, most már nem is kérhetnek ösztöndíjat azok a határon túli fiatalok, akik Magyarországon jártak középiskolába (tavaly néhányan még becsúsztak). Ez már 100 %-os diszkrimináció.
Mivel jár, ha valaki nem kapja meg a határon túli magyar diákoknak kiírt ösztöndíjat? Nem pusztán arról van szó, hogy egy fillér támogatást sem kap, hanem ráadásul nyugati áron járhat csak itt egyetemre, ez például a műszaki informatika szak esetében 180 ezer forint tandíjat jelent évente!
Azt gondolom, hogy ezeket a diákokat súlyos jogsértés érte. Olyasmiért büntetik őket, amely a "tett" elkövetésekor nem volt büntetendő. Amikor Magyarországra jöttek tanulni, szó sem volt arról, hogy ez ilyen súlyos következménnyel fog járni a számukra."
	Megemlíti a panaszos azt is, hogy amikor ezek a diákok idejöttek tanulni, akkor még szó sem volt arról, hogy sikeres felvételi vizsga esetén esetleg "nyugati szintű" tandíjat kell fizetniük. Álláspontja szerint: "Ezeknek az évjáratoknak meg kellene adni a tandíjmentes felsőoktatás lehetőségét akkor is, ha nem kerülnek rá az ösztöndíjlistára, és pótlólagos ösztöndíjkiírással kell jóvátenni a Magyarországon érettségizett diákokat ért sérelmet."
	A panaszos ennek érdekében kérte az Oktatási Minisztérium helyettes államtitkárától, majd pedig az oktatási minisztertől, hogy a kedvezményt korlátozó szabályokat csak azokra alkalmazzák, akik 2001 őszén kezdik meg Magyarországon a középiskolai tanulmányaikat. A panaszos e levelére - amelyben az egyik tanítványának ügyében is kérte egyéni elbírálás alapján legalább a tandíjmentességet - a miniszter válaszolt 2000. december 22-én.
Ebben a miniszter a következők szerint foglalta össze az álláspontját: "Tájékoztatom, hogy a Határon Túli Magyar Ösztöndíj Tanács ülésén általánosan elfogadott és következetesen alkalmazott alapelv volt, hogy a Magyarországon érettségizett diákok lehetőleg ne részesüljenek ösztöndíjban. A tapasztalatok sajnos azt mutatják, hogy azon diákok, akik közép- és felsőfokú tanulmányaikat egyaránt Magyarországon végzik el, csak nagyon kis százalékban térnek haza szülőföldjükre. Ezek a fiatalok a társadalmi, társas- és szakmai kapcsolatszerzés legfontosabb időszakában - ez közel 10 évet jelent - Magyarországon tartózkodnak, a magyarországi kommunikációs és szocializációs normákat sajátítják el, ráadásul az államnyelv használatának háttérbe szorulása miatt a visszatérés esetén hátrányban vannak az otthoni tanulókkal szemben.
Mindezek nem jelentették az ilyen személyek pályázásból való kizárását - ami egyébként jövőre már elképzelhető - csupán egy olyan elvi döntési szempontot, amely alapján a pontszám megállapításánál hátrányba kerültek, ezáltal egyértelmű előnyt biztosítva a szülőföldjükön érettségizettek számára. Természetesen a kiemelkedő tehetség, különlegesen fontos képzési forma, illetve egyéb méltányossági szempontok alapján a Határon Túli Magyar Ösztöndíj Tanács vagy az Oktatási Minisztérium Határon Túli Magyarok Titkársága hozhatott ettől eltérő egyedi döntést, amit a tanuló ösztöndíjazása is alátámaszt.
A teljes képzésesek tekintetében folyamatosan és jelentősen csökkenő magyarországi ösztöndíj keret mellett csak igen különleges esetben támogatható tehát olyan pályázó, aki nagy valószínűséggel éppen az elvándorlás folyamatát erősíti. A magyarországi közoktatásba áramló határon túli diákság nagy számának gyors visszaszorítása érdekében kellett ezt a döntést meghoznunk. Az alapelv alkalmazásának Ön által említett 2005-i történő eltolásával ezért sem a Határon Túli Magyar Ösztöndíj Tanács, sem az Oktatási Minisztérium Határon Túli Magyarok Titkársága nem érthet egyet. Ezzel talán visszatérésre lehet késztetni a már tanulmányaikat megkezdő diákokat, tudatosítani lehet a szülőkkel a magyarországi középiskola következményeit, illetve ösztönözni lehet az itt érettségizetteket a szülőföldi érettségi utólagos letételére, amely az államnyelv megfelelő ismeretének egyik fontos követelménye.
Mindemellett le kell szögeznünk, hogy a határon túli magyar középiskolás diákok szabad akaratukból, saját elhatározásuk alapján tanulnak itt- különösen igaz ez a Felvidékre, ahol a magyar nyelvű közoktatás talán a legjobban megoldott -, így ennek következményeit és felelősségét szintén vállalniuk kell. Velük kapcsolatban a működési és döntési elveit önmaga, autonóm- de a kormányprogram elveit követő - módon meghatározó Határon Túli Magyar Ösztöndíj Tanács semmiféle kötelezettséget nem vállalt, számukra ígéretet nem tett. Szlovákiában az 1999/2000-es tanévben 20400 magyar diák járt középiskolába, miközben Magyarországon 851 szlovákiai magyar középiskolás tanult. Nekünk elsősorban az otthon tanulókat kell támogatnunk.
Mivel az ügy tényleges kárvallottjai a határon túli magyarság és a diákok lehetnek, a jövőben magyarországi középiskolák részéről is sokkal nagyobb belátás és érzékenység szükséges hasonló esetben."
	Az Oktatási Minisztérium Határon Túli Magyarok Főosztálya által a szlovák, illetve cseh állampolgárságú, magyar nemzetiségű, a magyarországi felsőoktatási intézményekbe teljes alapképzésre felvett hallgatók számára a 2001/2002-es tanévre kiírt pályázat szerint:
"A határon túli magyar hallgató abban az esetben kerülhet be az állami finanszírozású képzésbe, ha elnyeri a Magyar Köztársaság állami ösztöndíját. ... Magyarországi felsőoktatási intézménybe jelentkező külföldi állampolgár, amennyiben nem részesül magyar állami ösztöndíjban, kizárólag költségtérítéses képzésre nyerhet felvételt. ... Nem pályázhatnak a középiskolai tanulmányaikat Magyarországon végző és/vagy érettségi bizonyítványukat Magyarországon szerző személyek."

A vizsgált alkotmányos jogok
•	A művelődéshez való jog (Alk. 70/F. § (1) és (2) bek.) 
"(1) A Magyar Köztársaság biztosítja az állampolgárok számára a művelődéshez való jogot.
(2) A Magyar Köztársaság ezt a jogot a közművelődés kiterjesztésével és általánossá tételével, az ingyenes és kötelező általános iskolával, képességei alapján mindenki számára hozzáférhető közép- és felsőfokú oktatással, továbbá az oktatásban részesülők anyagi támogatásával valósítja meg."

A vizsgálat megállapításai

1)	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa a róla szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése szerint azt vizsgálhatja, hogy hatóság (ide tartozik a minisztérium is) eljárása, intézkedése az alkotmányos jogokkal összefüggésben okozott-e visszásságot, sérelmet, vagy fennáll-e ennek közvetlen veszélye. A panaszt ezért csak az Alkotmány 70/F. §-ában rögzített művelődéshez való joggal összefüggésben vizsgáltam.

Az Alkotmány idézett 70/F. §-ából nyilvánvaló, hogy a művelődéshez való jog alkotmányos jogként csak a magyar állampolgárokat illeti meg. E jog megvalósulása érdekében az állam elsősorban intézményrendszert köteles fenntartani, e mellett a gazdaság (az állami költségvetés) lehetőségeitől függően a hallgatókat anyagi támogatásban részesíteni.
A felsőoktatásról szóló 1993. évi LXXX. törvény is (82. §) csak a magyar állampolgár alanyi jogaként határozza meg, hogy a felsőoktatási intézményben tanulmányokat folytasson.

A külföldi állampolgár felsőfokú tanulmányainak állami támogatása a fentiekből következően nem tekinthető alkotmányos jognak, továbbá más jogszabály sem biztosított ilyen jogot a nem magyar állampolgárnak, ezért ezzel összefüggésben a jogbiztonsággal kapcsolatos sérelem lehetősége sem merülhet fel.
Minthogy azonban a panaszos a jogbiztonság hiányát kifogásolja, tájékoztatom arról, hogy az Alkotmánybíróság az elmúlt években - éppen a felsőoktatás finanszírozási rendszerének lényeges változása miatt érkezett indítványokra - több határozatában is elemezte az állampolgári jog és az állam feladatának, szabályozási szabadságának a kapcsolatát. (Legrészletesebben a 79/1995. (XII.21.) AB határozat indokolásában. Az államnak jogában áll a finanszírozási rendszer összetevőinek változtatása.)
A jogszabályban rögzített jogoknak, állami kötelezettségvállalásnak a jogszabály kihirdetését követő időpont után való alkalmazása nem visszaható hatályú rendelkezés, nem a "tett" elkövetésének utólagos büntetése. A jogbiztonság alkotmányos követelményéhez azonban az is hozzátartozik, hogy kellő idő legyen a jogszabályváltozásra való felkészülésre. (E témával ugyancsak számos alkotmánybírósági határozat foglalkozik.) A panaszolt konkrét esetben viszont a gyermek és szülei számára nem volt olyan állami ígéret, hogy a gyermek Magyarországon ingyenes felsőoktatásban fog részesülni. Az, hogy az ösztöndíjazás gyakorlatából erre következtettek, nem jelent kötelezettséget ennek a változatlanságára. A miniszter 2000 decemberi válaszából is kiderül, hogy már korábban alkalmazták az ösztöndíj odaítélésénél azt az elvet, ami most a pályázati feltételekben meg is jelent. Ez az érintett személyi kör számára (a középiskolába készülőknek) világosabb helyzetet jelent, tervezhetőbbé teszi a lépéseiket, mégha nem is jogszabályként jelent meg az állami elhatározás.

2)	Mivel a támogatásra nincs jogszabályban rögzített jog, alkotmányellenes diszkrimináció sem valósulhat meg. De még alkotmányos jog esetén is csak akkor lehetne szó hátrányos megkülönböztetésről (az Alkotmánybíróság által kialakított elvek szerint), ha a szabályozási koncepció lényeges tényállási elemeit tekintve nem kezelik azonosan a különböző csoportokat a jogok meghatározásakor, és e különbségnek nincs ésszerű indoka. A panaszolt esetben a megkülönböztetés nem sérti a diszkrimináció tilalmának elvét. A pályázati kiírás az ösztöndíj célját (a lényeges tényállási elemet) akként határozta meg: "A Magyar Köztársaság Oktatási Minisztériuma és a Szlovákiai Magyar Ösztöndíj Tanács az ösztöndíjakkal a szülőföldi értelmiség képzését és utánpótlását kívánja támogatni." A miniszter a válaszában a megkülönböztetést azzal indokolja: az itt középiskolába járó tanulók esetén csekély a valószínűsége annak, hogy visszatérnek országukba a diploma megszerzése után.

Lehet persze más indoka is annak, hogy az állami költségvetés olyan határon túli magyar fiatal felsőfokú tanulmányait támogatja, akinél nem valószínű a visszatérési szándék. Erre kivételesen eltérő szempontokat alkalmaztak (a miniszteri válasz utalt erre); ennek esetleg más pénzügyi keretet lehet adni. (Vagy magánszemélyek, alapítványok támogatását lehet kérni.)

A panaszos beadványában foglaltak alapján nem vitatom, hogy a középiskolai tanulmányaikat az anyaországban befejező magyar nemzetiségű, szlovák állampolgárok számára sérelmet okozhat, ha a Magyar Köztársaság által biztosított állami ösztöndíj lehetőségéből kiszorulnak. Figyelemmel azonban arra, hogy nincs olyan alkotmányos jog, amellyel az említett sérelem összefüggésbe hozható,  nem okoz alkotmányos joggal összefüggő visszásságot, ha a Művelődési Minisztérium a pályázati felhívásában a felsőoktatási intézménybe állami ösztöndíjra pályázók közül kizárja azt a határon túli magyar nemzetiségű személyt, aki a középiskolát Magyarországon végezte.

Minthogy visszásságot nem állapítottam meg, az eljárást intézkedés nélkül lezárom.

Budapest, 2001. december 5.

Takács Albert