OBH 3934/2001.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Dr. Somosi György

Az eljárás megindítása
	A panaszos családtagjai, a szomszédos ház lakói és egy közeli székhelyű gazdasági társaság képviselőjének nevében azt sérelmezte, hogy a M. útja 30. számú ház előtti autóbuszmegállót a M. útja 34. számú ház elé helyezték.
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése alapján a tulajdonhoz, az egészséges környezethez, valamint a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog érintettsége miatt vizsgálatot indítottam.
	Eljárásom során tájékoztatást kértem a XVIII. kerületi polgármestertől, hogy mi tette szükségessé a buszmegálló áthelyezését. Kértem továbbá, hogy a megálló áthelyezésével kapcsolatos szakhatósági állásfoglalások, illetve a helyszíni szemléken felvett jegyzőkönyvek másolatát bocsássa rendelkezésemre.

A megállapított tényállás
	Az Országgyűlési Biztosok Hivatala OBH 1611/1998. számon 1998 júliusában már vizsgált egy, a M. útja érintett szakaszán lévő autóbuszmegállóval kapcsolatos beadványt, amely a M. útja 30. szám alatti lakostól érkezett. A jelentés szerint "a panaszos 1997 júliusában vásárolta meg jelenlegi ingatlanát. Az előző tulajdonostól és szomszédaitól az adásvétel előtt olyan tájékoztatást kapott, amely szerint a ház előtti autóbusz megálló ideiglenes jellegű, holott az már 20 éve ott üzemel. A BKV Rt. Forgalomszervezési Osztálya, a Főpolgármesteri Hivatal Közlekedési Ügyosztálya, a helyi polgármesteri hivatal képviselői a panaszos közreműködésével 1997 októberében helyszíni bejáráson megállapították, hogy a kérdéses megállót csak más magáningatlan elé lehet áthelyezni. 
A szakemberek a XX. ker. M. útja 42. szám alatti épület előtti közterületet megálló kialakítására alkalmasnak ítélték, azonban az érintett tulajdonosok az áthelyezés ellen tiltakoztak. Emiatt a polgármesteri hivatal 1997 novemberében elállt tervétől, mert a közlekedési szervek sok éves tapasztalatai alapján az ilyen jellegű intézkedések csak az összes érintett hozzájárulásával oldhatók meg problémamentesen. A fentiekről a panaszost a polgármesteri hivatal megfelelően és időben tájékoztatta."
A jelentés megállapította, hogy "a kérdéses buszmegálló a jelenlegi helyén megfelel a kialakításkor érvényes Országos Építésügyi Szabályzat előírásainak. A környéken olyan közterület nincs, ahol buszmegálló a hatályos szabályoknak megfelelően kialakítható.
Minderre figyelemmel a polgármesteri hivatal eljárásával alkotmányos jogsérelmet nem okozott, mert a szükséges intézkedéseket megtette, továbbá intézkedéséről tájékoztatta a panaszost. Ennek ellenére a kialakult helyzet kedvezőtlenül érinti a panaszos egészséges környezethez való jogát, azonban az nem róható fel az eljáró hatóságnak.
Ajánlással a fentiek következtében nem élek, de felhívom a jegyzőt, hogy lehetőségeihez képest gondoskodjék a probléma mielőbbi megoldásáról."
	1998. szeptember 22-én és október 13-án az önkormányzat újabb helyszíni bejárást tartott a szakhatóságok és az érintett lakosok részvételével. A jelenlévők forgalomtechnikai szempontból a M. útja 34. szám előtti elhelyezést tartották a legmegfelelőbbnek az alábbi érvek miatt:
- az ingatlan 5 m-es előkerttel rendelkezik,
- a Határ út és a Kossuth L. u. távolságát egyenletesebb gyaloglási távolságokra osztja, kb. felezi,
- a megállóhely az ellenirányú megállóhely közelébe került, annak zavarása nélkül,
- az ingatlan két kapubehajtóval rendelkezik, a M. útja felöli nem szabványos kialakítású, a sarokingatlan a Hitel Márton utcáról is megközelíthető.
	Az áthelyezés költségeinek viselését sem a fővárosi szervek, sem az önkormányzat nem vállalta. A Fővárosi Közlekedési Felügyelet a helykijelölő határozat meghozatala előtt az eljárási díj megfizetésére és a szükséges forgalomtechnikai terv elkészítésére hívta fel az ügyfelet, aki a megálló végleges megszüntetését szorgalmazta. A Főpolgármesteri Hivatal Közlekedési Ügyosztálya a megálló megszüntetését utasforgalmi szempontból kedvezőtlennek ítélte, ezért nem támogatta.
	A Közlekedési Ügyosztály 1998. december 10-én arról tájékoztatta a kerület polgármesterét, hogy a megállóhely áthelyezésére az érintett ingatlantulajdonos kérésére több kísérletet tettek, de minden esetben az új helyen érintett tulajdonosok tiltakozása akadályozta meg az intézkedést. Mivel az ingatlantulajdonos annak ismeretében vette meg a M. útja 30. szám alatti ingatlant, hogy a megállóhely már régóta előtte volt, a kialakult állapotot nem tartják jogsértőnek, további intézkedést nem terveznek.
	A panaszos ismételt beadványa alapján lefolytatott vizsgálatról készült jelentésben az állampolgári jogok országgyűlési biztosának általános helyettese 2000. január 10-én kifejtette, hogy az eljáró szervek a probléma megoldása érdekében kompromisszumkészséget mutatva a szükséges intézkedéseket megtették és ezekről a panaszost minden esetben tájékoztatták, így a kérelemhez való joggal összefüggésben visszásságot nem okoztak. (OBH 3084/1999.)
	A panasz orvoslása érdekében az önkormányzat ismét a M. útja 34. sz. elé történő áthelyezést javasolta. Az önkormányzat a felmerülő költségek fele-fele arányban történő megosztásában állapodott meg az áthelyezést kezdeményező lakossal. A megálló áthelyezése 2000. december 21-én megtörtént.
	Az OBH 3934/2001. számú ügy indítványozója beadványában előadta, hogy lakása vásárlásakor a megálló a M. útja 30. szám előtt volt. A M. útja 30. szám alatti ingatlan tulajdonosának (a korábbi panaszos) kezdeményezésére került a megálló a panaszos M. útja 34. számú ingatlana elé.

Az ügy jogszabályi háttere

•	A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény
99. § A tulajdonos jogosult a dolgot használni és a dologból folyó hasznokat szedni, viseli a dologgal járó terheket és a dologban beállott azt a kárt, amelynek megtérítésére senkit sem lehet kötelezni.
100. § A tulajdonos a dolog használata során köteles tartózkodni minden olyan magatartástól, amellyel másokat, különösen szomszédait szükségtelenül zavarná, vagy amellyel jogaik gyakorlását veszélyeztetné.

•	A közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény
12. § (6) A közúti forgalmi rend kialakításánál különös figyelmet kell fordítani a gyalogos átkelőhelyek elhelyezésére és megjelölésére, a közúti csomópontok és vasúti átjárók forgalmának szabályozására, a gyalogos- és kerékpáros forgalom biztonságára és - belterületen - a tömegközlekedés zavartalanságára. Fokozottan védeni kell a közúti forgalomban résztvevő gyermekeket, időskorúakat, valamint a mozgáskorlátozottakat és egyéb testi fogyatékosokat.
34. § (2) A közút forgalmi rendjét - ha jogszabály másként nem rendelkezik - a közút kezelője alakítja ki. A forgalmi rendet - a forgalmi körülmények vagy a baleseti helyzet jelentősebb változása esetén, de legalább ötévenként - a közút kezelőjének felül kell vizsgálnia, és ha szükséges, módosítania kell. A közlekedési hatóság - a közlekedés biztonságát sértő vagy veszélyeztető helyzet megszüntetése érdekében - kezdeményezheti a forgalomszabályozás módosítását, vagy a közút kezelőjét a forgalmi rend felülvizsgálatára kötelezheti.

•	A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény
8. § (1) A települési önkormányzat feladata a helyi közszolgáltatások körében különösen:... helyi tömegközlekedés... biztosítása.
63/A. § g) A fővárosi önkormányzat feladat- és hatásköre különösen: ellátja a főváros tömegközlekedési és forgalomtechnikai feladatait, kijelöli a főútvonalakat, a tömegközlekedés által igénybe vett útvonalakat, ellátja Budapest területén a fővárosi önkormányzat tulajdonában levő országos közutak, közúti hidak, alul- és felüljárók - az autópályák és autóutak kivételével - üzemeltetését, fenntartását és fejlesztését, valamint a kerületi önkormányzatok tulajdonában levő tömegközlekedés által igénybe vett utak üzemeltetését, fenntartását és fejlesztését.

•	Az utak forgalomszabályozásáról és a közúti jelzések elhelyezéséről szóló 20/1984. (XII.21.) KM rendelet
2. § (9) Az út kezelőjének hozzájárulása szükséges tömegközlekedési járat útvonalának és megállóhelyeinek kijelöléséhez.

Az érintett alkotmányos jogok
•	A Magyar Köztársaság Alkotmánya
13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.
18. § A Magyar Köztársaság elismeri és érvényesíti mindenki jogát az egészséges környezethez.
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.
(2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.

A vizsgálat megállapításai
	Az autóbuszmegállókkal kapcsolatos lakossági panaszok (zaj, kipufogógázok, a várakozó utasok kulturálatlan viselkedése) vizsgálatakor szükséges a tulajdonjog tartalmának elemzése.
A tulajdonjog tartalmát egyfelől a tulajdonost megillető alanyi jogokkal, másfelől a tulajdonost terhelő kötelezettségekkel lehet jellemezni. A terhek viselésének kötelezettsége éppúgy a tulajdonjog tartalmát alkotja, mint a tulajdonost megillető jogosultságok rendszere.
A Ptk. 99. §-a alapján a tulajdonos viseli a dologgal járó terheket. A dolog természetéből adódó terhek (karbantartási, felújítási, üzemeltetési költségek) és a közterhek (adók, illetékek stb.) mellett a dologgal járó terhek külön csoportját alkotják a tulajdonjog részjogosítványainak korlátozásai, melyekkel szemben a tulajdonost tűrési kötelezettség terheli. Ezek valamely egyébként kizárható magatartás (pl. átjárás) tűrésének kötelezettségében vagy egy, a tulajdonos által egyébként tanúsítható magatartástól való tartózkodásban nyilvánulhatnak meg (szomszédjogi korlátok).
	A tulajdonjog korlátai szorosan kapcsolódnak a terhekhez, kötelezettségekhez. A magántulajdon korlátozásai körében megkülönböztethetjük a magánjogi és a közjogi jellegű korlátokat. A tulajdonjog magánjogi jellegű korlátaira általában jellemző, hogy azok negatív tartalmú kötelezettségek: tartózkodási, tűrési kötelezettségek. A tulajdonjog közjogi jellegű korlátozása körében tevésre irányuló kötelezettségekkel is találkozhatunk.
	Külön ki kell emelni a Ptk. 100. §-át, a szomszédjog általános szabályát, amely úgy rendelkezik, hogy a tulajdonos a dolog használata során köteles tartózkodni minden olyan magatartástól, amellyel másokat, különösen szomszédait szükségtelenül zavarná, vagy amellyel jogaik gyakorlását veszélyeztetné. Így pl. tilos gáz, füst, zaj útján a szomszédos telekre olyan áthatást gyakorolni, amely a szomszédot szükségtelenül zavarja, vagy amely jogai gyakorlását veszélyezteti.
	A szomszédjog általános szabályával (a szükségtelen zavarás általános tilalmával) kapcsolatban nehéz feladat hárul a gyakorlatra. Az általános szabályt konkrét életviszonyokra alkalmazva kell kijelölni a szükségszerű és a szükségtelen zavarás közötti határvonalat. Amilyen mértékben szükségszerű a zavarás, olyan mértékben tűrési kötelezettséget jelent a szomszédnak. Amilyen mértékben viszont szükségtelen, olyan mértékben korlátozza a tulajdonos használati jogát. A szükségtelen zavarás fogalmát a törvény nem definiálja.
	A másokat zavaró tevékenység csak akkor tiltott, ha a zavarás szükségtelenül következik be. Másként: amennyiben a zavarás szükségszerű, a cselekmény nem jogellenes.
A helyi önkormányzatokról szóló törvény települési önkormányzati feladatként határozza meg a helyi tömegközlekedés biztosítását, ennélfogva a tömegközlekedés működtetésével óhatatlanul együttjáró zavarás szükségszerűnek minősíthető.
	A tömör, városias beépítésű területeken zajló autóbuszforgalom okozta környezeti terhelést valamennyi ottlakó tűrni köteles. Ilyen lakókörnyezetben szinte lehetetlen a megállóhelyeket úgy kijelölni, hogy az az összes érintett számára elfogadható legyen, mert a megállóhely működésével összefüggő jelenségek mindig zavarnak valakit. Az áthelyezés a problémát rendszerint nem megoldja, hanem újratermeli, vagyis a korábbi panaszosok helyett mások fordulnak a hatósághoz. Ez történt a vizsgált ügyben is: a megálló áthelyezése megnyugtató megoldást jelentett a 30. szám alatti lakóknak, ugyanakkor ellenállást váltott ki a 34. és 36. számú épület lakóiból. Az áthelyezés a problémát nem oldotta meg, csak a panaszosok személyében eredményezett változást.
	A tömegközlekedés által okozott zavarás szükségszerű, azt a tulajdonosok tűrni kötelesek. Több tűrésre kötelezett esetén az ésszerűség és igazságosság követelménye lehet irányadó. A 34. szám alatti lakóház az 5 méteres előkert miatt előnyösebb fekvésű, a zavaró hatások itt kisebb mértékben jelentkeznek. Az előkertbe sövény telepíthető, amellyel a zavarás tovább csökkenthető.
	Álláspontom az, hogy az áthelyezés a vizsgálattal érintett alkotmányos jogokkal összefüggésben nem okozott visszásságot, mert a szükségszerű zavarással kapcsolatos tűrési kötelezettség magában foglalja a megálló létéből adódó fokozott terheket is. Nem kifogásolható, ha valamennyi érintett számára elfogadható megoldás hiányában olyan intézkedés történik, amely az egyformán tűrésre kötelezettek lakókörülményeinek összevetése eredményeként a legkevésbé rossz.
	Olyan útszakaszokon, ahol a közlekedésbiztonsági és forgalomtechnikai szempontok lehetővé teszik, megoldást jelenthet több, egymáshoz közeli ingatlan előtti közterület kijelölése is, amelyek felváltva szolgálhatnának a megállók helyéül. Így a megálló elhelyezéséből adódó fokozott környezeti terhek az egyformán tűrésre kötelezett lakók közül nemcsak egy tulajdonost érintenének. A kedvezőbb adottságú ingatlan előtt hosszabb, a hátrányosabb előtt rövidebb ideig működhetne a megálló.

Budapest, 2002. január 30.

Lenkovics Barnabás