OBH 3690/2001
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr.Kiss László
Az eljárás megindulása:
	Az előzetes letartóztatásban lévő panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert a beadványa szerint a nyomozó hatóság és az ügyészség nem vette figyelembe az ártatlanságát igazoló bizonyítékait, kérelmeire nem válaszoltak. A panasz alapján  az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el és az ügy körülményeivel kapcsolatban tájékoztatást kértem a fővárosi főügyésztől.
Érintett alkotmányos jog: 
•	A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § (1) bek.) 
Alkalmazott jogszabályok:
•	1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
92. § (1) Szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmény miatt a terhelt előzetes letartóztatásának akkor lehet helye, ha
a) megszökött, a hatóság elől elrejtőzött, illetőleg a bűncselekmény súlyossága folytán vagy egyéb okból a szökésétől vagy az elrejtőzésétől lehet tartani,
95. § (4) Ha az előzetes letartóztatás, illetőleg az ideiglenes kényszergyógykezelés megszüntetése iránti ismételt kérelem nem tartalmaz új körülményt, a bíróság a határozat hozatalát mellőzheti.
•	2/1999. (ÜK. 2.) LÜ utasítás a nyomozás törvényessége feletti felügyeletről és a nyomozás befejezése utáni ügyészi feladatokról
31. § (6) A nyomozó hatóságnak az előzetes letartóztatás megszüntetésére irányuló előterjesztésére az ügyész a letartóztatás indokoltságát megvizsgálja. Ha az előterjesztéssel egyetért, az előzetes letartóztatást megszünteti, ellenkező esetben határozathozatal nélkül tájékoztatja a nyomozó hatóságot az előzetes letartóztatás indokainak fennállásáról.
37. § A szabadlábra-helyezésre irányuló kérelmet az ügyész megvizsgálja, amennyiben azt teljesíthetőnek tartja, intézkedik az előzetes letartóztatás megszüntetése iránt. Ellenkező esetben a kérelem elutasítását vagy a bírósági határozat hozatalának mellőzését célzó indítvánnyal a bíróságnak küldi meg.
•	1979. évi 11. törvényerejű rendelet a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról
116. § (1) Az előzetes letartóztatást büntetés-végrehajtási intézetben a tárgyalás előkészítése során hozott határozatig az ügyész, ezt követően a bíróság rendelkezése alapján és annak megfelelően kell végrehajtani. Ha a bíróság úgy rendelkezik, a fiatalkorú előzetes letartóztatását javítóintézetben kell végrehajtani.
(6) Az előzetes letartóztatás végrehajtásának részletes szabályait valamennyi végrehajtó szervre irányadó, egységes elvek szerint kell megállapítani.
118. § (1) Az előzetesen letartóztatott
d) hozzátartozóival és – az ügyész, a vádirat benyújtása után a bíróság jóváhagyásával – más személyekkel levelezhet, legalább havonta egyszer fogadhat látogatót, és kaphat csomagot,
h) panasz, kérelem előterjesztésére jogosult,
(2) Az előzetesen letartóztatott levelezési és látogató-fogadási joga – a védőjével való érintkezés kivételével –, valamint a csomagküldeményhez való joga a büntetőeljárás eredményessége érdekében korlátozható.
•	6/1996. (VII. 12.) IM rendelet a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól
6. § (1) Ha jogszabály másként nem rendelkezik, a fogvatartottnak a fogvatartással összefüggő ügyében - hivatalból vagy kérelemre - azon intézet kijelölt szervezeti egységének a vezetője dönt, ahol a fogvatartott a büntetés vagy intézkedés végrehajtása céljából tartózkodik. A fogvatartott a fogvatartással összefüggő ügyében - a kérelem, bejelentés tárgyának a megjelölése nélkül - személyes meghallgatást kérhet az intézet szervezeti egységeinek a vezetőitől vagy a parancsnoktól, hozzájuk írásban közvetlenül is fordulhat.
(2) A fogvatartott az (1) bekezdés szerinti döntés (intézkedés, határozat) ellen, vagy annak elmulasztása esetén panasszal fordulhat a parancsnokhoz. Ha a döntést a parancsnok, vagy jogszabályban meghatározott esetekben a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága (a továbbiakban: Országos Parancsnokság) kijelölt szervezeti egységének a vezetője hozta, a panaszt az országos parancsnok bírálja el.
Megállapított tényállás:
	A panaszost H.Gy. és társai ellen zsarolás és más bűncselekmények alapos gyanúja miatt indított bűnügyben,  2001. február 6-án vette őrizetbe a Budapesti Rendőr-főkapitányság Vizsgálati Főosztály Szervezett Bűnözés Elleni Osztálya. A elfogásáról készült jelentés szerint 15.30 órától 16.15 óráig meg volt bilincselve. Gyanúsítotti kihallgatása 16.50-től 21.00 óráig tartott. Védő kirendelésére február 7-én került sor, de az előzetes letartóztatás alkalmával, a bírói meghallgatáson már a meghatalmazott védő helyettese vett részt.
	A panaszos beadványában azt állította, hogy elfogása napján kb. hét órán keresztül meg volt bilincselve, a kihallgatásakor kérte, hogy védő legyen jelen, de ezt a nyomozó hatóság nem biztosította. Kifogásolta továbbá, hogy nem lehetett jelen a házkutatáson és az előadója megtiltotta, hogy édesanyja temetésére elmenjen.
	A beszerzett iratok és a Fővárosi Főügyészség vizsgálata alapján a dokumentált tények és a panaszban foglaltak között jelentős ellentmondások vannak. A kényszerintézkedésről készült jelentés szerint bilincshasználatra csak a fenti időtartamban került sor. Édesanyja haláláról sem az előadónak, sem az eljáró hatóságnak nem volt tudomása. (Az ügyben szintén előzetes letartóztatásban lévő O.A.-nak volt ilyen kérelme.)
	A panaszos az országgyűlési biztosokhoz intézett 2001. májusi, júliusi és augusztusi beadványaiban sérelmezte, hogy bizonyítási indítványait nem veszik figyelembe, szabadlábra helyezési kérelmeire nem kapott választ, az ügyészség és a bíróság a kérelmeire nem reagál, betegségére olyan gyógyszert kapott, amely miatt öntudatlan állapotba került.
	Az ügyészségi vizsgálat lezárásáig, 2001. február 11. és július 26. között a panaszos 27 alkalommal terjesztett elő különféle kérelmeket és panaszokat a fogvatartásért felelős hatóságnak. Az ismétlődő, szabadlábra-helyezésre irányuló, vagy azzal összefüggő kérelmeken kívül, a nyomozó hatóság valamennyi kérelmet érdemben elbírálta és az előadó a hatáskörében elintézhető kérelmeket teljesítette. Ilyenek voltak pl. a panaszos feleségével kért beszélő engedélyezése, orvosi ellátással kapcsolatos panaszai, ügyészi kihallgatás iránti kérelme, a családjával való telefonbeszélgetés engedélyezése, a hatóságokhoz címzett leveleinek elküldésével kapcsolatos panaszának vizsgálata, az általa megjelölt tanúk felkutatása, stb.
	A panaszos véleményével szemben a nyomozó hatóság kiemelt figyelmet fordított a nyomozásra, a vizsgálat időpontjáig 17 tanút hallgattak ki és jelentős erőfeszítéseket tettek a román állampolgárságú sértettek felkutatása érdekében.  
	A rendelkezésre álló iratok szerint a Fővárosi Főügyészség ügyészei több alkalommal személyesen meghallgatták a panaszost, így 2001. április 25-én és augusztus 9-én a gyógykezelésével és a fogdaorvos által felírt gyógyszerekkel, külső egészségügyi intézetek szakrendelésein kapott kezelésekkel kapcsolatban. 2001. június 26-án a védő jelenlétében hallgatta meg az ügyész a nyomozó hatósághoz benyújtott indítványaival és a nyomozás elhúzódásával kapcsolatban. Az előadott panaszok orvoslására az ügyész több intézkedést tett, a fogvatartási körülményekkel kapcsolatos megalapozott kifogásokról a Fővárosi Bv. Intézet II. számú objektumának parancsnokát is tájékoztatta. Az intézkedésekről a panaszost levélben értesítette.	
A vizsgálat megállapításai:
	A panaszos véleménye szerint az ellene indított büntetőeljárás nem volt megalapozott. A bűncselekmény gyanújával kapcsolatos adatok mérlegelését a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 5. § (1) bekezdése a nyomozó hatóságok, illetve az ügyészség, vádemelés esetén pedig a bíróság hatáskörébe utalja, minthogy a tényállás tisztázását az eljáró hatóságok feladatává teszi. Ennek megfelelően az országgyűlési biztos nem mérlegelheti a nyomozás megalapozottságát, az annak során felmerült bizonyítékokat, csak azt állapíthatja meg, hogy a hatóság a jogszabályoknak, végső soron az Alkotmánynak megfelelően járt-e el, a hatóságok intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása okozott-e alkotmányos visszásságot. A szóban forgó esetben erre utaló adatok nem merültek fel. 
	Az előzetes letartóztatás fenntartása a bíróság hatáskörébe tartozik, az országgyűlési biztos sem a bíróság eljárását, sem döntéseit nem vizsgálhatja. A nyomozás során a panaszos és védője által bejelentett panaszok minden esetben törvényes határidőn belül, a jogszabályi előírásoknak megfelelően kerültek elbírálásra.
	A nyomozás törvényessége feletti felügyeletről és a nyomozás befejezése utáni ügyészi feladatokról szóló 2/1999. (ÜK. 2.) LÜ utasítás 31. és 37. §-ai szerint az előzetes letartóztatás megszüntetésére irányuló előterjesztés, illetve kérelem elutasítása tárgyában az ügyészséget nem terheli határozathozatali kötelezettség. A határozathozatal a bíróság kizárólagos hatáskörébe tartozik. A bíróságnak a kényszerintézkedésre vonatkozó határozata ellen a Be. jogorvoslati lehetőséget biztosít. A Be. 95. § (4) bekezdése alapján, ha az előzetes letartóztatás, illetőleg az ideiglenes kényszergyógykezelés megszüntetése iránti ismételt kérelem nem tartalmaz új körülményt, a bíróság a határozat hozatalát mellőzheti. 
	A beadványban összefoglalt további panaszokkal kapcsolatban a vizsgálat megállapította, hogy az ügyekben eljáró hatóságok a panaszos hozzájuk intézett kéréseire a jogszabályoknak megfelelően intézkedtek, a nyomozás érdekeit nem sértő kérelmeket teljesítették, az elutasított kérelmekkel összefüggésben alkotmányos visszásság nem volt megállapítható. A panaszos orvosi ellátásával kapcsolatos panaszait kivizsgálták és ennek eredményéről a panaszost tájékoztatták.
	A fentiek alapján a panasz ügyében alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot nem állapítottam meg, ezért a vizsgálatot lezárom.
Budapest, 2002. szeptember 17.
Takács Albert