OBH 3330/2001.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása 
	Egy lengyel állampolgár - a Lengyel Köztársaság Budapesti Nagykövetsége útján - panasszal fordult hivatalunkhoz. Beadványában sérelmezte előzetes letartóztatásba helyezését, és annak fenntartását, illetve azt, hogy arról a rendőri szerv nem értesítette haladéktalanul a Lengyel Köztársaság Budapesti Nagykövetségét. Kifogásolta továbbá az eljárás elhúzódását,  rendőrségi fogdában való orvosi ellátását, végül, hogy zárka társai vele szemben tanúsított magatartása miatt a rendőrség nem tett semmilyen intézkedést.
	A panasz alapján felmerült a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, a tisztességes eljáráshoz, valamint a lehető legmagasabb színtű testi és lelki egészséghez való jog sérelmének gyanúja. Ezért az ügyben vizsgálatot rendeltem el. Annak eredményes befejezése érdekében vizsgálatra kértem a BRFK VI.-VII. kerületi Rendőrkapitányság vezetőjét, iratokat kértem be a BM Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal Idegenrendészeti Igazgatóság Idegenrendészeti Főosztály vezetőjétől, továbbá szóbeli tájékoztatást kértem a panaszos ellen folyamatban volt nyomozás előadójától.

Érintett alkotmányos jogok
•	A lehető legmagasabb színtű testi és lelki egészséghez való jog (Alk. 70/D. § /1/ bek.).
•	A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.).

A vizsgálat megállapításai
1.	A panasz és mellékletei alapján megállapítottam, hogy az előzetes letartóztatással kapcsolatos panasz vizsgálatára nincs hatásköröm. Ezt arra alapoztam, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény  (továbbiakban: Obtv.) 29. §. (1) bekezdés f) pontja szerint nem tartozik az országgyűlési biztos hatáskörébe a bíróságok tevékenységének vizsgálata, illetve ilyen vizsgálat kezdeményezése. A büntetőeljárásról szóló 1973. évi törvény (továbbiakban: Be.) 93. § (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy: "Az előzetes letartóztatás elrendeléséről a bíróság végzéssel határoz." Ugyancsak a bíróság döntött az előzetes letartóztatás meghosszabbításáról. Ez utóbbit a Be. 95. § (1) bekezdése szabályozza, ami így szól: "... Az előzetes letartóztatást a helyi bíróság egy alkalommal, legfeljebb két hónappal meghosszabbíthatja. Három hónap eltelte után az előzetes letartóztatást a megyei bíróság egyesbíróként eljárva, két alkalommal, legfeljebb az előzetes letartóztatás elrendelésétől számított egy év elteltéig meghosszabbíthatja. Ezt követően az előzetes letartóztatást a Legfelsőbb Bíróság hosszabbíthatja meg."

2.	A BM Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal Idegenrendészeti Igazgatóság Idegenrendészeti Főosztály vezetője által rendelkezésemre bocsátott iratokból megállapítottam, hogy a főosztály a Lengyel Köztársaság Budapesti Nagykövetségének 10-2K-01 számú szóbeli jegyzéke alapján - a 2001. április 12-én kelt átiratában - vizsgálatra kérte a BRFK VI.-VII. kerületi Rendőrkapitányság Bűnügyi Osztály vezetőjét annak megállapítása érdekében, hogy a nagykövetséget miért értesítették késedelmesen a panaszos előzetes letartóztatásba helyezéséről, a nyomozás várhatóan mikor fejeződik be, a zárkatársak által panaszossal szemben tanúsított jogsértő magatartás (bántalmazás, lopás) miatt történt-e rendőri intézkedés? Az átiratban a főosztály vezetője rámutatott arra is, hogy tapasztalatuk szerint a büntetőeljárást kezdeményező nyomozó hatóságok nem értesítik a BM Bevándorlási és Állampolgársági Hivatalt a nyomozás elrendeléséről, felfüggesztéséről vagy megszüntetéséről, valamint a külföldivel szemben alkalmazott személyi szabadságot korlátozó kényszerintézkedésekről. Ezért - ismételten - felhívta a főosztályvezető a nyomozó hatóságok figyelmét, hogy tegyenek eleget a külföldiek beutazásáról, magyarországi tartózkodásáról és bevándorlásáról szóló 1993. évi LXXXVI. törvény végrehajtására kiadott 64/1994. (IV. 30.) Korm. rendelet 45. §-ában meghatározott értesítési kötelezettségüknek. A kormányrendelet hivatkozott szakaszának (1) bekezdése ugyanis kimondja, hogy: "(1) A nyomozó hatóság a külföldi bűnügyében a nyomozás elrendeléséről, felfüggesztéséről vagy megszüntetéséről, valamint a külföldivel szemben alkalmazott személyi szabadságot korlátozó kényszerintézkedésekről - ha a kényszerintézkedés elrendelésére a vádemelést követően kerül sor, akkor a bíróság - 24 órán belül köteles tájékoztatni az e) pontban foglalt adat kivételével a Tv. 58. §-ának (1) bekezdésében meghatározott adatok közlésével a külföldi lakóhelye vagy tartózkodási helye, ennek hiányában a nyomozó hatóság, illetve a bíróság székhelye szerint illetékes rendőr-főkapitányságot."
	A VI.-VII. kerületi kapitányság bűnügyi osztályvezetője - a szóban forgó felkérésnek eleget téve - megállapította, hogy a panaszos ellen a 147-307/2001. bü. szám alatt - a 2001. január 10-én 23 óra 20 perckor történt előállítását követően - közokirat-hamisítás bűntette miatt indult nyomozás, mert útlevelében a Frankfurti Jugoszláv Konzulátus által kiadott vízum érvényességi ideje át volt javítva és alapos gyanú volt arra, hogy a javítást (hamisítást) ő végezte.
	Megállapította a bűnügyi osztályvezető azt is, hogy a kapitányság készenléti szolgálatban volt vizsgálója - a panaszos előállítását követően - azonnal megkezdte az elsődleges nyomozati cselekmények foganatosítását. Ennek során megkísérelte átiratban tájékoztatni a Lengyel Köztársaság Budapesti Nagykövetségének Konzuli Osztályát. A Konzulátus ügyeletese azonban sem magyar, sem angol nyelven nem értette meg, hogy a vizsgáló kérte a telefon faxolásra lehetőséget adó állapotba való átállítását. A fax számot csak később, a Konzulátus képviselőjének és a kapitányság vizsgálati osztályvezető-helyettesének személyes megbeszéléskor tudták meg. Ekkor azonban haladéktalanul értesítették a nagykövetséget, hogy állampolgárukkal szemben nyomozást rendeltek el és a bíróság elrendelte előzetes letartóztatását.
	A vizsgálat során a bűnügyi osztályvezető feltárta továbbá, hogy eleget kívántak tenni jogszabályban előírt azon kötelezettségüknek, hogy a BM Bevándorlási és Állampolgársági Hivatalát értesíteniük kell, de az értesítést - téves címzés miatt -  az Országos Rendőr-főkapitányság Idegenrendészeti Bevándorlási és Kivándorlási Osztályra küldték.
	Az osztályvezető a nyomozás befejezése várható időpontjával összefüggésben rámutatott, hogy vizsgálatakor a panaszossal szemben indult nyomozás már befejeződött. A nyomozati iratokat kapitányságuk 2001. március 9-én vádemelési javaslattal megküldte a Budapesti VI.-VII. kerületi Ügyészségnek és a panaszost átszállították a BV Intézetbe.
	A panaszost a rendőrségi fogdában bántalmazó és tőle személyes tárgyakat eltulajdonító zárkatársaival szemben a kapitányság bűnügyi osztályvezetője 2001. április 19-én, rablás miatt nyomozást rendelt el. Ennek alapja az volt, hogy a panaszost 2001. március 9-én és április 3-án meghallgatták a szóban forgó sérelmeivel kapcsolatban. Meghallgatásakor azonban bántalmazása (testi sértés) miatt nem élt magánindítvánnyal, nem kérte a büntetőeljárás megindítását. Ugyanakkor az általa elmondottak alapján felmerült a rablás elkövetésének alapos gyanúja, mely bűncselekmény hivatalból üldözendő. Ez utóbbiakat az ügy előadója telefonon - kérésemre - megerősítette.
	A bűnügyi osztályvezető 2001. április 20-án kelt átiratában tájékoztatta megállapításairól az őt megkereső BM Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal főosztályvezetőjét.
	Előzőek alapján megállapítottam, hogy a BRFK VI.-VII. kerületi Rendőrkapitányság ügyben eljáró előadója, valamint annak parancsnoka megsértette a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményét, valamint a tisztességes eljáráshoz való jogot akkor, amikor elfogadta és belenyugodott abba, hogy a Lengyel Köztársaság Budapesti Nagykövetsége Konzuli Osztályának ügyeletese - a magyar és az angol nyelv nem értése miatt - nem kapcsolta a telefont fax-fogadására alkalmas állapotba. Az alkotmányos joggal összefüggő visszásság megállapítását egyrészt megalapozta az, hogy az ügyintéző és parancsnoka figyelmen kívül hagyta a már hivatkozott kormányrendelet 45. § (1) bekezdésében foglaltakat. Ez odavezetett, hogy a kormányrendelet 45. § (2) bekezdésében foglaltaknak - miszerint: "A rendőr-főkapitányság az (1) bekezdésben meghatározott adatokról a Belügyminisztérium kijelölt szerve útján haladéktalanul értesíti a külföldi konzuli védelmét ellátó külképviseletet." - a szolgálati út betartásával, a BM Bevándorlási és Állampolgársági Hivatala csak késve, 2001. március 30-án kelt levelében tudott eleget tenni úgy, hogy a Magyar Köztársaság Külügyminisztériuma Konzuli Főosztályát - ahová a lengyel nagykövet fordult - tájékoztatta a panaszos ellen elrendelt nyomozásról és személyi szabadságot korlátozó kényszerintézkedés alá helyezésről. Az alkotmányos joggal kapcsolatos visszásság megállapítását alátámasztotta  továbbá az 1974. évi 2. törvényerejű rendelet (a magyar és a lengyel állam között Varsóban, 1973. június 5-én aláírt konzuli egyezmény és az egyezményhez tartozó jegyzőkönyv kihirdetéséről) 38. cikkének (2) bekezdése, ami szerint "A fogadó állam illetékes hatóságai késedelem nélkül értesítik a küldő állam illetékes konzuli tisztviselőjét a küldő állam állampolgárának letartóztatásáról, vagy személyes szabadságának bármilyen más korlátozásáról." Megjegyzem, hogy az ügyintézőt és parancsnokát nem mentesíti a mulasztás alól az sem, hogy  tévedés miatt az Országos Rendőr-főkapitányságra küldték a lengyel állampolgárságú panaszos ellen foganatosított rendőri intézkedésekről szóló értesítést.
	Vizsgálatom során megállapítottam továbbá, hogy a bűnügyek rendőrségi nyomozásáról szóló 40/1987. számú BM Utasítás (NYUT) - eddig hatályon kívül még nem helyezett - 660. pontja szerint a VI.-VII. kerületi rendőrkapitányságnak az Országos Rendőr-főkapitányságot is értesítenie kellett. A NYUT hivatkozott pontja ugyanis előírja, hogy „Nem magyar állampolgár ügyében a nyomozás ..., elrendeléséről, ... valamint a személyi szabadságot korlátozó kényszerintézkedésekről a nyomozó hatóság a BM ORFK KEO-t továbbá egyidejűleg a megyei (budapesti) rendőr-főkapitányság igazgatásrendészeti osztályát - köteles távgépírón - legkésőbb 24 órán belül értesíteni. ... A BM ORFK KEO intézkedik a Külügyminisztérium Konzuli Főosztályának értesítéséről, ha nem magyar állampolgárral szemben rendeltek el nyomozást, valamint bűnügyi őrizetbevételt. Az értesítésnek tartalmaznia kell a nem magyar állampolgár személyi adatait, a nyomozás elrendelés és a kényszerintézkedés időpontját, indokait, körülményeit, továbbá a foganatosítás helyét.” Az idézett belső rendelkezésnek tehát eleget tett a VI.-VII. kerületi rendőrkapitányság. A BM Utasítás 660. pontja azonban ellentétes a külföldiek beutazásáról, magyarországi tartózkodásáról és bevándorlásáról szóló 1993. évi LXXXVI. törvény végrehajtására kiadott 64/1994. (IV. 30.) Korm. rendelet azonos témakört érintő, már hivatkozott szabályával. Az ellentét abban nyilvánul meg, hogy a kormányrendelet szerint - szemben a NYUT-tal - a nyomozó hatóságnak nem a BM ORFK KEO-n keresztül és nem a Külügyminisztérium Konzuli Főosztályát kell értesíteni-e a nem magyar állampolgárral szemben elrendelt nyomozásról és személyi szabadságot korlátozó kényszerintézkedésről, hanem a külföldi lakóhelye vagy tartózkodási helye, ennek hiányában a nyomozó hatóság, illetve a bíróság székhelye szerint illetékes rendőr-főkapitányságot, amely rendőri szerv a Belügyminisztérium kijelölt szerve - ami a konkrét esetben a BM Bevándorlási és Állampolgársági Hivatala - útján tájékoztatja a külföldi konzuli védelmét ellátó külképviseletet. Tekintettel arra, hogy a jogalkotásról szóló 1987. évi XI. törvény 1. § (2) bekezdése előírja, hogy „ ... az alacsonyabb szintű jogszabály nem lehet ellentétes a magasabb szintű jogszabállyal.", vagyis a kormányrendelettel mint magasabb rendű jogszabállyal nem lehet ellentétes az alacsonyabb rendű norma, megállapítottam, hogy a NYUT 660. pontja - azon kívül, hogy idejét múlta és okafogyottá vált, hiszen a BM ORFK KEO már nem létező szervezeti egység a rendőrségen belül -  sérti a jogállamiság és az abból származó jogbiztonság követelményét, valamint a tisztességes eljáráshoz való jogot.
	Vizsgálatom során nem mellőzhettem annak megállapítását sem, hogy az ORFK Idegenrendészeti Bevándorlási és Kivándorlási Osztály sem volt figyelemmel a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményére, valamint a tisztességes eljáráshoz való jogra akkor, amikor a hozzá tévesen érkezett VI.-VII. kerületi kapitánysági értesítést nem továbbította a BM Bevándorlási és Állampolgársági Hivatalnak. Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény (Áe.) 7. § (1) bekezdése szerint ugyanis - ami így szól: "A közigazgatási szerv a hatáskörét és az illetékességét az eljárás minden szakaszában hivatalból köteles vizsgálni. Ha azt állapítja meg, hogy az ügyben nincs hatásköre, vagy nem illetékes, az ügyet haladéktalanul átteszi a hatáskörrel rendelkező illetékes közigazgatási szervhez, és erről az ügyfelet egyidejűleg értesíti." - az ORFK Idegenrendészeti Bevándorlási és Kivándorlási Osztálynak hivatalból vizsgálnia kellett volna hatáskörét és illetékességét, és miután megállapította azok hiányát, a szóban forgó értesítést meg kellett volna küldenie a BM Bevándorlási és Állampolgársági Hivatalának.
	A beadványnak a panaszos rendőrségi fogdában való bántalmazása és tőle való lopás tárgyában nem állapítottam meg alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot. Elegendőnek és szakszerűnek ítéltem meg a BRFK VI.-VII. kerületi Rendőrkapitányság Bűnügyi Osztály vezetőjének azon intézkedését, hogy rablás alapos gyanúja miatt - hivatalból - nyomozást rendelt el. Ennek az eljárásnak a vizsgálatát pedig azért mellőztem, mert jelentésem írásba foglalásakor az eljárás folyamatban volt, az Obtv. 16. §. (1) bekezdése szerint pedig az országgyűlési biztoshoz valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata, illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos joggal összefüggő sérelem vagy ennek közvetlen veszélye esetén lehet fordulni. Ilyen esetekben is feltétel az, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket a panaszos már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. A panaszos beadványa ezeknek a feltételeknek nem felelt meg. A nyomozás során egyébként is élhet a Be-ben meghatározott jogorvoslati lehetőségével.

	A vizsgálatom során feltárt alkotmányos joggal összefüggő visszásságok orvoslása érdekében, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.)  25. §-ában foglalt jogkörömmel élve 
	- javaslom a belügyminiszternek, hogy vizsgálja felül a bűnügyek rendőrségi nyomozásáról szóló 40/1987. számú BM Utasítás „Külföldi állampolgárságú személyeket érintő eljárási szabályok” című, XI. fejezetét és figyelemmel a témát érintő magasabb színtű jogszabály előírásaira, a fejezetet - kiemelten az utasítás 660. ponját - szükség szerint módosítsa.
	- javaslom az országos rendőrfőkapitánynak, hogy nem magyar állampolgár ügyében a rendőrségi nyomozó hatóságokra háruló értesítési kötelezettség jövőbeli elkerülése érdekében határozza meg belső rendelkezésben (körlevélben) a követendő eljárási szabályokat és annak végrehajtását visszatérően ellenőriztesse.
	Figyelemmel a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény (továbbiakban: Hszt.) 119. § (1) bekezdésére, ami így szól: "Fegyelemsértést követ el, és fegyelmi eljárás keretében felelősségre kell vonni a hivatásos állomány tagját, ha a szolgálati viszonnyal kapcsolatos kötelezettségét vétkesen megszegi.", tekintettel a Hszt. 122. §-ára is, mely szerint "Elévülés miatt nem indítható fegyelmi eljárás, ha a) a fegyelemsértés elkövetése óta 1 év, ... eltelt.", az Obtv. 24. §-a alapján
	- kezdeményezem, hogy a budapesti rendőrfőkapitány fegyelmi vétség elkövetésének alapos gyanúja miatt a BRFK VI.-VII. kerületi Rendőrkapitányságon 147-307/2001. bü. szám alatt folyamatban volt büntetőeljárás előadójával és annak parancsnokával szemben vizsgálja meg a fegyelmi eljárás keretében való felelősségrevonás lehetőségét, és annak eredményétől függően tegye meg a szükséges intézkedéseket, továbbá kezdeményezésemmel kapcsolatos álláspontjáról 60 napon belül, az esetlegesen elrendelt fegyelmi eljárás eredményéről pedig annak befejezését követő 30 napon belül tájékoztasson.

3.	A rendelkezésemre álló adatokból  megállapítottam azt is, hogy a panaszos ellen indult büntetőeljárásban a Budapesti VI.-VII. kerületi Ügyészség vádat emelt közokirat-hamisítás bűntette miatt 2001. április 4-én. Az eljárás jelenleg bírósági szakban van a Pesti Központi Kerületi Bíróságon, a 15. B. VII. 20.627/2001/2. szám alatt. Mint arra már utaltam az Obtv. 29. §. (1) bekezdés f) pontja szerint nem tartozik az országgyűlési biztos hatáskörébe a bíróságok tevékenységének vizsgálata, illetve ilyen vizsgálat kezdeményezése. Ezért e vonatkozásban vizsgálatot nem folytattam. 
	Az ügy bírósági szakba kerülésének időpontja jelentőséggel bír a panasz azon részében, melyben a panaszos azt sérelmezte, hogy az eljárás elhúzódott. Az igaz, hogy a panaszosnak az lett volna az érdeke, hogy a vele szemben 2001. január 10-én indult eljárás mielőbb befejeződjön. Önmagában azonban nem okozott alkotmányos joggal összefüggő visszásságot, hogy a nyomozó hatóságoktól (rendőrség, ügyészség) az eljárás 2001. április 4-én került bírósági szakba, vagyis a rendőri intézkedés megkezdésétől számított mintegy három hónapon múlva. Az ügy rendőrségi szakaszában nem is volt szükség a Be. 131. § (3) bekezdésének, a nyomozási határidő meghosszabbításával kapcsolatos szabályának alkalmazására, ami így szól: "A nyomozást az elrendelésétől számított két hónapon belül be kell fejezni. Ha az ügy bonyolultsága vagy elháríthatatlan akadály indokolja, a nyomozás határidejét a helyi ügyészség vezetője két hónappal, ezt követően a megyei főügyész legfeljebb a nyomozás elrendelésétől számított egy év elteltéig meghosszabbíthatja; egy éven túl a legfőbb ügyész jogosult a nyomozás határidejének meghosszabbítására. ..." A VI.-VII. kerületi rendőrkapitányság tehát megtett mindent annak érdekében, hogy a nyomozást a törvényben biztosított két hónap alatt - nyomozási határidő hosszabbítás nélkül - befejezze, vagyis nem okozott alkotmányos joggal összefüggő visszásságot azzal, hogy a nyomozás iratait 2001. március 9-én küldte meg az illetékes ügyészi szervnek. Egyébként már több jelentésben (pl. OBH 6053/1998., OBH 4548/1999., OBH 3021/2000.) rámutattam, hogy a nyomozás elhúzódása önmagában nem okoz alkotmányos joggal összefüggő visszásságot, mivel adott körülmények között szükséges és megalapozott lehet a több hónapig (hétig) tartó eljárás. Ezért a beadvány szóban forgó részében mellőztem a további vizsgálatot.

4.	A BRFK VI.-VII. kerületi Rendőrkapitányság vezetője - megkeresésemre - arról tájékoztatott, hogy a panaszos 2001. január 11-től, 2001. április 10-ig tartózkodott előzetes letartóztatottként kapitányságuk fogdájában. A panaszos őrizetbe vételekor, a rendőrségi fogdák rendjéről szóló 19/1995. (XII. 13.) BM rendelet 17. § (1) és (2) bekezdései szerint - melyek kimondják, hogy "(1) Fogvatartottat zárkában elhelyezni csak előzetes orvosi vizsgálat után, az orvosi vélemény figyelembevétele mellett lehet.
(2) Az előzetes orvosi vizsgálat során az orvosnak írásban kell állást foglalnia abban, hogy a fogvatartott egészségi állapotára figyelemmel elhelyezhető-e a fogdában, illetőleg elkülönítése indokolt-e. Írásban kell rögzíteni a fogvatartotton lévő külsérelmi nyomokat és azok keletkezési körülményeire vonatozó orvosi nyilatkozatot...." - részt vett előzetes orvosi vizsgálaton. Az orvosi véleményt a panaszos fogdai irataihoz csatolták. Rendőrségi fogdában történt fogvatartása ideje alatt a panaszost hét esetben vizsgálta meg fogdaorvos, egy esetben pedig az Országos Mentőszolgálat segítségét kérték. A fogdaorvos által előírt szakrendelésekre minden esetben átkísérték a panaszost a fogdáról. A kapitány úgy foglalt állást, hogy a panaszossal szemben a fogdában kivétel nélkül érvényesültek az orvosi ellátására vonatkozó hatályos jogszabályok.
	A kapitányság vezetője által rendelkezésemre bocsátott iratokból megállapítottam, hogy őrizetbe vételét követően a panaszost 2001. január 11-én, 2 óra 50 perckor - tolmács jelenlétében - megvizsgálta az ORFK Egészségügyi és Pszichológiai Egyesített Központ Bűnügyi- és Fogdaorvosi Szolgálat  ügyeletes orvosa. Az orvosi vélemény szerint a panaszoson külsérelmi nyom nem volt, és nem panaszkodott rendőri bántalmazásra. A vizsgálatot végző orvosnak betegségre sem panaszkodott, nem tájékoztatta őt arról sem, hogy rendszeresen szedne valamilyen gyógyszert. Az orvos fogdán elhelyezhetővé nyilvánította a panaszost, szükség esetére pedig 0,25 mg Xanax adását írta elő. Az orvosi véleményt - az orvoson és a tolmácson kívül - a panaszos is aláírta.
	A rendőrségi fogdában a panaszost nyolc alkalommal - 2001. január 12-én, 18-án, 20-án, 23-án, február 5-én, 28-án, március 13-án és 15-én - vizsgálta meg orvos. Január 12-én az orvos érdemi vizsgálatot nem tudott a panaszoson végezni, mivel az orvosi napló bejegyzése szerint: "Nevezett lengyelül és németül beszél, azon közlésre, hogy csak angolul tudunk kommunikálni, megsértődve kivonul a rendelőből." Az orvos a panaszos által tanúsított magatartásra figyelemmel úgy intézkedett, hogy "Előadóval egyeztetni, legközelebbi orvosi vizsgálatra tolmácsot biztosítani." Január 18-án a rendőr orvos belgyógyászati szakrendelésre utalta a panaszost, mert mellkasi fájdalomra panaszkodott. Január 20-án ugyancsak mellkasi fájdalom miatt kardiológiára és sebészetre kapott beutalót. Január 23-án napi 3-szor 1 tabletta 0,25 mg Xanax és este 15 mg Dormicum - egy hétig tartó - szedését írta elő részére az orvos. Február 5-én ismét mellkasát fájlalta a panaszos. Ezért újra belgyógyászati szakrendelésre kapott beutalót és ismét elrendelte az orvos napi 3-szor 1 tabletta 0,25 mg Xanax és reggel 1 tabletta, 50 mg Betaloc szedését. Ez utóbbi gyógyszerek szükségességét a február 28-i vizsgálatot végző orvos is megerősítette, egyben a Bv. Központi Kórház belgyógyászatára (Tököl) beutalta a panaszost. A március 13-i orvosi vizsgálatkor a panaszos bal fülét fájlalta, ezért fülészetre kapott beutalót. Március 15-én panasza ugyancsak fülfájás, halláscsökkenés és belégzésre mellkasi fájdalom volt. Ekkor Algopirint írtak ki részére és ismét fülészetre utalták.
	Az orvosi napló ügyben releváns oldalai mellett a kapitány megküldte számomra a Fővárosi Önkormányzat Péterfy Sándor utcai Kórház-rendelőintézet Traumatológiai Szakrendelésén 2001. március 14-én és 19-én panaszoson elvégzett vizsgálatról készült "Orvosi értesítő"-t is. Ezen kórelőzményként a következő szerepel: "Tolmács elmondja, hogy fogdában cellatársai bántalmazták, fejét, jobb mellkasát ütötték, hasba rúgták, eszméletét nem veszítette el. Feje fáj, szédült, hányingere volt. Állítólag bal fülére nem hall, látása időnként homályos." A vizsgálatot végző orvos ezen kívül feljegyezte, hogy külsérelmi nyomot nem észlelt a panaszoson, "A jobb alsó bordák felett fájdalmat jelez, ... has nehezen tapintható, érzékeny, ... főleg a máj felett kifejezett fájdalom." A röntgen vizsgálat traumás eltérést nem mutatott sem a koponyán, sem a mellkason. Végül a szakorvos szemészeti és orr-fül, UH vizsgálatot rendelt el, valamint ideggyógyászati konzíliumot kért. Ezek elvégzésére a beutalókat megírta, a vizsgálatokat követően pedig - a leletekkel együtt - visszarendelte a panaszost. A március 19-i "Orvosi értesítő" szerint "Az elvégzett neurológiai, szemészeti, orr-fül-gégészeti és hasi UH vizsgálat során traumás eredetű kóros eltérést nem találok. Traumatológiai teendő nincs..."
	A kapitány tájékoztatója, valamint a rendelkezésemre álló iratokból megállapítottam, hogy a panaszos a rendőrségi fogdában többször részesült orvosi, szükség esetén szakrendelési ellátásban és gyógyszereket is kapott. A panasz ezen részében mulasztás, szakmai szabályszegésre utaló adat nem merült fel. Ezért az Obtv-ben megjelölt és az országgyűlési biztos fellépését igénylő alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot nem állapítottam meg a panaszos fogdában való orvosi ellátásával kapcsolatban, ilyen irányú ajánlást nem tettem.

Budapest, 2001. június 12.

Gönczöl Katalin