OBH 2939/2001.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr. Szécsi Mária

Az eljárás megindítása
	A panaszos, aki a Sárospataki Református Teológiai Akadémia IV. éves hallgatója, panaszában azt  sérelmezte, hogy az Akadémiai Tanács 2001. február 21-i, a hallgatói jogviszonyára kiható döntése szerint tanulmányait lelkész szakirányon nem folytathatja, ehelyett a Tanács határozatában megjelölt teológiai szakirányon tanulhat. Bár az indoklást nem közlő határozat a jogorvoslat lehetőségéről sem szólt, a hallgató ellene fellebbezett. Ezt ugyancsak az Akadémiai Tanács elbírálta 2001. február 26-án. Megállapította, hogy a hallgató fellebbezésének nincs helye, és a vele szemben hozott határozatokat fenntartja.
	A panaszos az őt érintő eljárás mellett kifogásolta, hogy az Akadémia hasonló, jogorvoslatot nem biztosító gyakorlat szerint, olykor határozat, de mindenképpen indokolás nélkül tanácsolt el diákokat az intézményből.
	Mivel a panaszolt sérelem összefüggésben állt alkotmányos jogokkal, Gönczöl Katalin országgyűlési biztos az ügyben vizsgálatot indított az 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) alapján. A vizsgálat soron kívüli lefolytatására és a szükséges intézkedések megtételére az Obtv. szerint felkérte az oktatási minisztert, aki azt a felsőoktatásról szóló 1993. évi LXXX. törvény (Ftv.) 74/A. §-ában foglalt törvényességi felügyeleti jogkörében teljesítette. 

A megállapított tényállás
	Az oktatási miniszter a vizsgálat során az Akadémia főigazgatójának közlése és az intézmény szabályzatai alapján a következőket állapította meg:
	A panaszos a betegségére való hivatkozással 2000 januárjában vizsgahalasztást kért, amit engedélyeztek is. Időközben a 2000 februárját követő évben a hallgató kapcsolata az egyházközségével annyira megromlott, hogy a gyülekezet lelkésze arról tájékoztatta az Akadémiai Tanácsot, a hallgató lelkészi ajánlását visszavonja. A főigazgatónak a hallgatóval folytatott többszöri személyes beszélgetésben sem sikerült tisztáznia, hogy a kapcsolatát az egyházközséggel rövid időn belül rendezni tudja-e. Ilyen előzmények alapján döntött úgy 2001. február 21-én az Akadémiai Tanács, hogy a hallgató tanulmányait - mivel a fentiek alapján az egyházi, lelkészi szolgálatra való alkalmassága kérdőjeleződött meg - az adott félévben lelkész szakirányon nem folytathatja, de teológus szakirányon igen. A miniszternek írt válaszlevelében főigazgató kifejtette még "a határozatban szereplő próbaidő ebben az esetben azt jelenti, hogy amennyiben /a hallgatónak/ a félévben korábban fennálló idegi jellegű panaszai teljesen megszűnnek és az egyházával, különösen a helyi gyülekezetével való kapcsolatát is rendezni tudja, akkor saját kérésére az Akadémiai Tanács meg fogja vizsgálni annak a lehetőségét, hogy tanulmányait újra a lelkészi szakirányon folytathassa. Erről hallgatónkat részletesen tájékoztattuk és ezek tudatában iratkozott be a 2000/2001-es tanév második félévére".
	Az Akadémiai Tanácsnak a panaszos ügyében hozott 2001. február 21-én kelt 48/2001. számú határozata nem tartalmazott indokolást, illetve a jogorvoslat lehetőségéről való tájékoztatást, továbbá a 2001. március 2-án kelt 77/2001. számú határozatnak sem volt indokolása.

A vizsgálat megállapításai
	Egyetértek a miniszternek azzal az álláspontjával, amely szerint a lelkészi képesítésre való alkalmasság megítélése hitéleti kérdés, amelynek eldöntése az egyházi felsőoktatási intézmény hatáskörébe tartozik. Az Akadémia Szervezeti és Működési Szabályzata (SZMSZ) erről az alkalmasságról mint képesítési feltételről és a vizsgálatáról is rendelkezik. Az Akadémiai Tanács a hallgató tanulmányai alatt jogosult - és az első év után köteles - állást foglalni arra vonatkozóan, hogy a hallgató alkalmas-e lelkészi tevékenységre. Az SZMSZ-nek a tanulmányi és vizsgaszabályzatról szóló 2. sz. melléklete 17. § 7) pontja pedig kimondja: a lelkészi szolgálatra nem minősített hallgató az Akadémiai Tanács által megszabott feltételekkel folytathatja tanulmányait a teológus szakirányon.
	A miniszter megállapította, hogy az intézmény a szakirányváltoztatás eljárását szabályozta, és a panaszos esetében ennek megfelelően járt el.
	Álláspontom szerint a tanulás szabadságával, a tanszabadság alkotmányos jogával (Alk. 70/G. §) összefüggésben nem okozott visszásságot az intézmény azzal, hogy a képzésnek az SZMSZ-ben előírt feltételét érvényesítette. A konkrét esetben a lelkészképzés olyan sajátos hivatásra készít elő, amelynek feltételei között szerepel a lelkészi hivatásra való alkalmasság vizsgálata még a képzés során is. Aki ilyen képzésre jelentkezik, az az esetleges alkalmatlanság kockázatát és következményét is vállalja. Az Akadémia SZMSZ-e ezt a lehetőséget kétséget kizáróan tartalmazta. Ugyanakkor ezt az utólag bekövetkezhető hátrányt mérsékli, hogy a hallgató a tanulmányait teológus szakon folytathatja.
	Azzal azonban, hogy az SZMSZ, ideértve az említett mellékletét is, nem biztosított az intézményen belül jogorvoslati lehetőséget a hozott döntés ellen, visszásságot okozott a panaszosnak a jogorvoslathoz való alkotmányos jogával (Alk. 57. § (5) bek.) összefüggésben, mert az Ftv. ezt a jogot az intézmény egyházi jellegére való tekintet nélkül rögzítette. (Az Ftv. 113. és 114. §-ában eltérési lehetőséget nem szabályozott.)
A miniszter erről helyesen a következőket közölte: "A felsőoktatásról szóló 1993. évi LXXX. törvény (Ftv.) 89. § (1) bekezdése értelmében a hallgatók tanulmányi és vizsgaügyeiben egyaránt a felsőoktatási intézmények járnak el. A 89. § (2)-(3) bekezdése kimondja, hogy az első fokon hozott határozat ellen - a tanulmányi követelmények teljesítésére vonatkozó értékelés kivételével - /a hallgató/ a Szabályzatban rögzítettek szerint, halasztó hatályú fellebbezéssel élhet, a másodfokú határozattal szemben további fellebbezésnek nincs helye. A 89. § (4) bekezdése értelmében a tanulmányi követelmények teljesítésére vonatkozó értékelés ellen jogorvoslatnak nincs helye. A hallgató lelkészképzésre való alkalmasságának megítélése nem értelmezhető a tanulmányi követelmények teljesítésére vonatkozó értékelésként, tehát az elsőfokú határozat ellen jogorvoslatnak van helye."
	Az Akadémiai Tanács által hozott határozatok indokolásának mellőzése szintén nem volt jogszerű, hiszen a hallgató csak úgy tud élni jogorvoslati jogával, ha a döntés indokait - az alapjául szolgáló tényeket - vele közlik, és azt is, hogy azt az SZMSZ-ben előírt véleményeket figyelembe véve hozták meg. E kötelezettség alól az sem mentesít, hogy a panaszos hallgatóval a főigazgató többször beszélt, így vélhetőleg elmondta neki, miért nem folytathatja lelkészi szakon a tanulmányait. Az eljárás e hiányossága visszásságot okozott a panaszosnak a jogbiztonság alkotmányos követelményéből (Alk. 2. § (1) bek.) fakadó korrekt eljáráshoz való jogával összefüggésben.
	A miniszter törvényességi felügyeleti jogkörében eljárva a sérelem orvoslása iránt intézkedett. A főigazgatóhoz írt levelében kezdeményezte, hogy az Akadémia SZMSZ-ét az Ftv.-nek megfelelően 60 napon belül módosítsák, továbbá folytassanak le a panaszos ügyében új eljárást, és hozzon az Akadémiai Tanács részletes indokolást tartalmazó határozatot. Erre való tekintettel a konkrét ügyben ajánlást nem teszek. Kérem a minisztert, hogy az Akadémia intézkedéséről szíveskedjék tájékoztatni.
	Felkérem továbbá a minisztert, hogy az Akadémia SZMSZ-ének a módosítását illetően legyen figyelemmel arra is, hogy annak hatályos szövege nem csak a panaszolt ügyben, hanem a hallgatók egyéb tanulmányi ügyeiben sem teszi lehetővé a jogorvoslatot.

Budapest, 2001. augusztus 30.

Takács Albert