OBH 1170/2001.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Kiss László

Az eljárás megindítása:
	A Magyar Helsinki Bizottság elnöke arról tájékoztatott, hogy szabálysértés elkövetése miatt sorozatosan pénzbírsággal sújtott elkövetők - valamennyien prostituáltak - a kiszabott bírság átváltoztatása miatt éveket töltenek elzárásban. A gyermekét egyedül nevelő L.A.-nak például több, mint 1500 nap elzárást kell letöltenie. A tájékoztatás alapján az 1993. évi LIX. tv. 16. § (2) bekezdésére tekintettel hivatalból vizsgálatot rendeltem el az alkotmányos jogok sérelmének gyanúja miatt.

Érintett alkotmányos jogok:
•	A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.). 
•	Személyes szabadsághoz való jog (Alk. 55. § (1) bek.)
•	Jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § (5) bek.)
•	Diszkrimináció tilalma (Alk.) 70/A. § (1) bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
•	1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről
33. § (2) A rendőr a közbiztonság érdekében a hatóság vagy az illetékes szerv elé állíthatja azt,
f) aki a szabálysértést az abbahagyásra irányuló felszólítás után is folytatja, illetőleg akivel szemben az eljárás azonnal lefolytatható, továbbá akitől tárgyi bizonyítási eszközt kell megszerezni, vagy elkobzás alá eső dolgot kell visszatartani;
(3) A Rendőrség az előállítással a személyi szabadságot csak a szükséges ideig, de legfeljebb 8 órán át korlátozhatja. Ha az előállítás célja még nem valósult meg, indokolt esetben ezt az időtartamot a rendőri szerv vezetője egy alkalommal 4 órával meghosszabbíthatja. Az előállítás időtartamát a rendőri intézkedés kezdetétől kell számítani.
•	1968. évi I. törvény a szabálysértésekről (2000. február 29-ig hatályos szöveg)
23. § (1) A büntetést - a jogszabályban megállapított keretek között - úgy kell kiszabni, hogy igazodjék a cselekmény súlyához és az elkövető személyi körülményeihez.
(2) Ha az elkövető ellen ugyanannál a szabálysértési hatóságnál több szabálysértési eljárás indult, valamennyi szabálysértést egy eljárásban kell elbírálni, és azok miatt egy büntetést kell megállapítani. Ebben az esetben az elbírált legsúlyosabb szabálysértésre megállapított büntetés felső határa szabható ki.
•	 71/A. § (1) (Megsemmisítette 1998. december 31-től a 63/1997. (XII.12.) AB hat.) Az elkövető a pénzbírságot elzárásra átváltoztató határozat ellen kérelmet terjeszthet elő a bírósághoz, amelyben az átváltoztatásról szóló határozat törvényességének felülvizsgálatát kérheti.
•	1999. évi LXIX. törvény a szabálysértésekről 
4. § A cselekményt az elkövetés idején hatályban lévő jogszabályok alapján kell elbírálni. Ha a szabálysértés elbírálásakor hatályban lévő új jogszabály szerint a cselekmény már nem minősül jogellenesnek, vagy enyhébben bírálandó el, akkor az új jogszabályt kell alkalmazni.
15. § Nincs helye elzárásnak, ha az eljárás alá vont személy
c) a terhesség negyedik hónapját elérő nő, tizenhat éves korát be nem töltő gyermekét egyedül nevelő szülő, vagy fogyatékos, illetőleg folyamatos ápolást igénylő hozzátartozójáról egyedül gondoskodik.
17. § (2) Nincs helye elzárásra történő átváltoztatásnak, ha az eljárás alá vont személy
c) a terhesség negyedik hónapját elérő nő, tizenhat éves korát be nem töltő gyermekét egyedül nevelő szülő, vagy fogyatékos, illetőleg folyamatos ápolást igénylő hozzátartozójáról egyedül gondoskodik.
26. § (1) Nem lehet végrehajtani az elzárást és a pénzbírságot, ha a határozat jogerőre emelkedésétől számítva egy év eltelt.
165. § (1) Ez a törvény 2000. március 1-jén lép hatályba.
(2) Ezt a törvényt a hatálybalépését követően elkövetett szabálysértésekre kell alkalmazni. (A (2) bekezdést hatályba lépésének napjáig visszamenőleg megsemmisítette a 29/2000. (X.11.) AB hat.)
•	1999. évi LXXV. törvény a szervezett bűnözés, valamint az azzal összefüggő egyes jelenségek elleni fellépés szabályairól és az ehhez kapcsolódó törvénymódosításokról
4. § E törvény alkalmazásában
k) szexuális szolgáltatásra felajánlkozás: a prostituáltnak közterületen vagy nyilvános helyen máshoz címzett, a szexuális szolgáltatása nyújtására irányuló szóbeli felhívása (aktív felajánlkozás), a prostituáltnak a szexuális szolgáltatásra irányuló ráutaló magatartása (passzív felajánlkozás), illetve a szexuális szolgáltatást igénybe venni kívánó felhívásának elfogadása;
64. § (3) Az Sztv. 18. §-a helyébe a következő rendelkezés lép: (A 64.-67. § rendelkezései a kihirdetést követő 8. napon - 1999. július 13-án - léptek hatályba)
"18. § (1) A pénzbírságot meg nem fizetés esetében - ha az a munkabérből (egyéb járandóságból) nem hajtható be - elzárásra kell átváltoztatni.
(2) Nincs helye átváltoztatásnak, ha a pénzbírságot felügyelet (35. és 36. §) alkalmazta, illetőleg helyszíni bírságolás keretében szabták ki.
(3) Az átváltoztatás során ezer forinttól kétezer forintig terjedő összeg helyett egy-egy napi elzárást kell számítani. A pénzbírságot helyettesítő elzárás egy napnál rövidebb és hatvan napnál hosszabb nem lehet.
(4) Az átváltoztatásról az a helyi bíróság rendelkezik, amelynek illetékességi területén a jogerős határozatot hozó szabálysértési hatóság működik.
(5) Az elzárásra átváltoztatás szükségességének fölmerülése esetén a szabálysértési hatóság az ügy iratait haladéktalanul megküldi a (4) bekezdésben meghatározott bíróságnak.
(6) A bíróság az átváltoztatásról tizenöt napon belül, tárgyalás nélkül dönt. Törvénysértés esetén a szabálysértési hatóság határozatát hatályon kívül helyezi.
(7) Az elzárásra átváltoztatás tárgyában hozott bírósági határozattal szemben nincs helye jogorvoslatnak."
65. § Az Sztv. 92. §-a helyébe a következő rendelkezés lép:
"Tiltott kéjelgés
92. § (1) Ha a prostituált a törvényben vagy törvény felhatalmazása alapján hozott önkormányzati rendeletben meghatározott korlátozást, illetve tilalmat megszegi, ötvenezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.
(2) A prostituált százezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható, ha
a) a szexuális szolgáltatása igénybevételére felhívott személy tizennegyedik életévét betöltött kiskorú, vagy kiskorúnak az ilyen szolgáltatás nyújtására irányuló ajánlattételét fogadja el;
b) a szexuális szolgáltatásra való felajánlkozása zaklató jellegű;
c) nem rendelkezik a külön jogszabályban előírt orvosi igazolással.
(3) Az (1)-(2) bekezdésben meghatározott szabálysértés elkövetőjével szemben kiutasításnak is helye van.
(4) Az (1)-(2) bekezdésben meghatározott szabálysértés miatti eljárás a Rendőrség hatáskörébe tartozik."
•	13/1994. (ÜK. 12.) LÜ utasítás az ügyészi törvényességi felügyeletről
50. § (1) Az óvás az ügyben hozott érdemi határozat vagy az eljárásban alkalmazott törvénysértő intézkedés ellen is irányulhat.
(2) A szabálysértési hatóság által alkalmazott intézkedés ellen az ügyész csak akkor élhet óvással, ha a jogszabálysértést nem az Sztv. 86. §-ában szabályozott panaszeljárásban állapítja meg.
(3) Az óvásban utalni kell arra, hogy az Ütv. 17. § (5) bekezdése alapján az óvásnak a kifogásolt határozat, intézkedés végrehajtására - ha az még nem történt meg - halasztó hatálya van, tehát azt az óvás elbírálásáig nem lehet végrehajtani, ha pedig a végrehajtás iránt már intézkedtek, az intézkedés foganatosítását fel kell függeszteni.
(5) Azokban az ügyekben, amelyekben a határozat megalapozatlanság miatt törvénysértő, a határozat jogerőre emelkedését követő hat hónap elteltével a határozat hatályon kívül helyezését és az eljárás megszüntetését kell indítványozni, új bizonyítási eljárás lefolytatása nem indítványozható (elévülés).
(6) Nincs határideje az elkövető javára benyújtott, valamint az elvi óvásnak.

Megállapított tényállás:
 	A vizsgálat érdekében a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokságától beszereztem azoknak a szabálysértési elzárást töltő nőknek az adatait, akik a velük szemben sorozatosan kiszabott pénzbírságok elzárásra változtatása miatt egy évnél hosszabb időtartamú büntetésüket töltik. A kigyűjtés eredményeként összesen 16, tiltott kéjelgés szabálysértése miatt elzárás alatt álló nő 287 eljárásának adatait bocsátották a rendelkezésemre. Az eljárások adatainak elsődleges értékelése alapján megállapítottam, hogy az elkövetett cselekmények jellege és a szabálysértések miatt kiszabott - összegzett - büntetés mértéke között súlyos aránytalanság mutatkozik. 
	A Helsinki Bizottság beadványában szereplő L. Annával szemben a BRFK XIII. kerületi Rendőrkapitánysága 1999. szeptember közepétől december közepéig - két hónap alatt - 29 szabálysértési eljárást folytatott. Az I. fokú szabálysértési hatóság esetenként napi két eljárásban is pénzbírsággal sújtotta. További 5 eljárást a XI. kerületi Rendőrkapitányság indított ellene. A szabálysértési határozatokban kiszabott bírság átváltoztatásáról a  Pesti és a Budai Központi Kerületi Bíróságok döntöttek. Az átváltoztatás eredményeként 1562 nap (kb. 4 év és 4 hónap) elzárást szabtak ki vele szemben. A bíróságokon szintén előfordult, hogy egy-egy napon L.Anna több ügyében hoztak határozatot. Március 29-én a PKKB három szabálysértési eljárásban kiszabott pénzbírság átváltoztatásaként 150 nap elzárásra ítélte. 2000. április 18-án a Budai Központi Kerületi Bíróság szabott ki rá 150 napot. 2000. május 2-án 7 szabálysértési ügyében összesen 328 napi elzárást róttak ki rá. 2000 május 10-én ugyancsak 7 ügyben 350 nap elzárásra ítélték. Az országgyűlési biztos hatásköre a bíróságok eljárásaira nem terjed ki, ezért az elzárásra átváltoztatás gyakorlatát nem vizsgáltam.
	T. Timea szabálysértési bírságainak összege meghaladta a két és fél millió forintot, amelyet 2549 nap (hat év) elzárásra változtatott a bíróság. Ezt Pálhalmán tölti. A XIII. kerületi és a IV. kerületi Rendőrkapitányságok 1999. októberétől kezdve sorozatosan hoztak vele szemben szabálysértési határozatokat. Október 3-án a szabálysértési hatóság két eljárásban két határozatban marasztalta el, ezt követően átlagban kétnaponként jártak el vele szemben.
	K. Timea ellen a XIII. ker. Rendőrkapitányság járt el 30 ügyben. Pénzbüntetéseit 1397 nap elzárásra változtatták. Pálhalmán tartják fogva.
	P. Orsolya ellen a XIII. ker. Rendőrkapitányság 10 eljárásban, a IV. ker. 8 eljárásban összesen 855 napi elzárásnak megfelelő pénzbüntetést szabott ki. Az elkövető jelenleg Pálhalmán van.
	L. Aranka ellen a VIII. ker. Rendőrkapitányság járt el 34 esetben. A bírságokat összesen 1519 nap elzárásra változtatták (négy év, két hónap, 19 nap). 1999. október 11-én háromszor 50 napra, október 20-án kétszer 50 napra, 2000 január 3-án kétszer 50, február 2-án és 28-án is kétszer 50-50 napra átváltható - és át is változtatott - bírságot szabtak ki rá.
	N. Éva ellen a VIII. ker. és a III. ker. Rendőrkapitányság járt el. A  VIII. ker. Rendőrkapitányság által folytatott hét eljárásban hatszor 50 és egyszer 40 napi tételnek megfelelő pénzbírságot szabtak ki vele szemben, míg a III. kerületben - napi 2000 Ft átváltással 3, 4, illetve 5 napi elzárást kapott. N. Éva szintén Pálhalmán tölti a büntetését.
	H. Anita ellen a XXI. ker. Rendőrkapitányság járt el 23 ügyben. 1050 napi elzárást kell letöltenie Pálhalmán, ahová 2000 augusztus 15-én vonult be. Csak egy esetben - 1999. szeptember 30-án - szabtak ki vele szemben kétszer bírságot, amelyeket 20, illetve 40 nap elzárásra váltottak. 
	K. Beatrix ellen a XVII. ker. Rendőrkapitányság járt el. Tizenhat eljárás folyt ellene, 639 napot kell letöltenie Pálhalmán.	
	D. Mária (jelenleg a Szegedi Fegyház és Börtönben tölti elzárásait) ellen a Kecskeméti Rendőrkapitányság járt el 18 esetben. 2000. június 7-én kezdte meg elzárásainak letöltését. Összesen 930 napot róttak ki rá, amelyet 2002 december 23-án tölt ki. A Kecskeméti Városi Bíróság 1999. október 18-án kétszer 50 nap, 2000 március 2-án kétszer 60 és háromszor 50 nap, április 7-én kétszer 60 nap, 17-én kétszer 60 nap, május 25-én kétszer 50 nap elzárással sújtotta. 
	F. Andrea ellen szintén a Kecskeméti Rendőrkapitányság járt el 21 esetben. 2000. március 12-én kezdte meg elzárásainak letöltését és 2003. június 14-én szabadul. 1140 napot kell letöltenie a Bács-Kiskun Megyei Bv. Intézetben. 
	P. Anita ellen a Kecskeméti Rendőrkapitányság járt el. Tizenegy eljárás eredményeként 520 napot kell a Bács-Kiskun Megyei Bv. Intézetben letöltenie.
	B. Beatrix ellen a Nyíregyházi Rendőrkapitányság nyolc eljárást folytatott, büntetéseit 400 nap elzárásra változtatták. 2001. május 24-én szabadul a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei BV Intézetből.
	F. Katalin ellen a Nyíregyházi Rendőrkapitányság hat eljárást folytatott, pénzbírságait 281 nap elzárásra változtatták. 2000-ben letöltött 81 napot, 2001. január 17-én bevonult a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei BV Intézetbe, ahonnan július 14-én fog szabadulni.
	Cs. Róza kilenc eljárásban 400 napot kapott a Hajdúhadházi Rendőrkapitányságon, 2000. március 22-én kezdte meg az elzárások letöltését a Hajdú-Bihar Megyei Bv. Intézetben, ahonnan 2001. május 2-án szabadul.
	L. Katalin ellen a Hajdúhadházi Rendőrkapitányságon 10 eljárás folyt. 420 nap elzárását a Hajdú-Bihar Megyei Bv. Intézetben tölti.
	V. Erika ellen 8 eljárás folyt, szintén a Hajdúhadházi Rendőrkapitányságon. A kiszabott pénzbírságokat 357 nap elzárásra változtatták. Az átváltási arány négy esetben 2000 Ft/nap, négy esetben 1000 Ft/nap volt.
	Az elzárás alatt álló elkövetők büntetésének letöltését az Sztv. elévülési szabályai korlátozhatják.

A vizsgálat megállapításai:
	A be nem fizetett szabálysértési bírság elzárásra változtatására a szervezett bűnözés, valamint az azzal összefüggő egyes jelenségek elleni fellépés szabályairól és az ehhez kapcsolódó törvénymódosításokról szóló 1999. évi LXXV. törvény 1999. július 13-tól hatályos 64. § (3) bekezdése adott lehetőséget, a szabálysértésekről szóló 1968. évi I. törvény módosításával. A vizsgált ügyekben az első határozatok 1999. szeptember közepén keletkeztek. A már ismertetett eljárások az új szabálysértési törvény hatálybalépéséig, 2000. március 1-ig - kb. fél éven keresztül - folytak. 
	A rendőri szervek jogalkalmazó gyakorlata nem volt egységes. A 23 budapesti rendőrkapitányság közül csak hat helyen - a IV., VIII., XI., XIII., XVII., XXI., kerületi kapitányságon - a vidékiek közül három helyen - Kecskeméten, Nyíregyházán és Hajdúhadházon - fordult elő az, hogy az egy-egy személlyel szembeni rendőri fellépés hosszabb időtartamú elzárást eredményezett. A XIII. kerületi Rendőrkapitányság eljárásai alapján négy nővel szemben (L.Anna, T.Tímea, K.Tímea és P.Orsolya), összesen kb. 16,5 év időtartamú elzárást szabtak ki. 
	Tekintettel arra, hogy a 287 eljárás részletes áttekintése meghaladta vizsgálatom kereteit, ezért a hosszabb elzárást töltő elkövetők ügyei közül véletlenszerűen kiválasztott esetek iratait kértem be a leggyakrabban eljáró rendőri szervektől. Megkeresésemre a BRFK XIII. kerületi és a VIII. kerületi Rendőrkapitánysága, illetve a Kecskeméti és a Hajdúhadházi Rendőrkapitányság 11 elkövető ellen indított, összesen 31 eljárásának iratait küldte meg. Az eljárási iratok adatait a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokságától beszerzett összesített elzárási adatokkal egybevetve vizsgáltam.

	1. A XIII. kerületi Rendőrkapitányság az értékelt időszakban L.Anna ellen rendszeresen indított szabálysértési eljárást, tiltott kéjelgés (Sztv. 92. §) miatt. 
 
1,		99.09.16	15 ezer Ft	2898/99.	
2,		99.09.16	20  "	4553/99.	
3,		99.09.26	40  "	3182/99.	
4,		99.10.02	50  "	3312/99.	
5,		99.10.04	50  "	3327/99.	
6,		99.10.07	49  "	3361/99.	
7,		99.10.08	50  "	3370/99.	
8,		99.10.12	50  "	3407/99.	
9,		99.10.13	50  "	3473/99.	
10,		99.10.17	50  "	3567/99.	
11,		99.10.17	50  "	3577/99.	
12,		99.10.20	50  "	3747/99.	
13,		99.10.25	50  "	3415/99.	
14,		99.10.25	50  "	3417/99.	
15,		99.10.29	50  "	3954/99.	
16,		99.10.29	50  "	3995/99.	
17,		99.11.02	50  "	3998/99.	
18,		99.11.06	50  "	4101/99.	
19,		99.11.07	50  "	4107/99	
20,		99.11.09	50  "	4132/99.	
21,		99.11.13	50  "	4154/99.	
22,		99.11.14	50  "	4155/99.	
23,		99.11.15	50  "	4177/99.	
24,		99.11.18	29  "	3271/99.	
25,		99.11.19	30  "	3621/99.	
26,		99.11.27	50  "	3494/99.	
27,		99.11.30    	50  "	4412/99.	
28,		99.12.01	40  "	4414/99	
29,		99.12.16	39  "	4585/99	
30,		00.01.22	50  "	151-403-1/2000.	
31,		00.02.18	50  "	151-1232/1/2000.	
32,		00.02.20	50  "	151-1233/2000.	
33,		00.02.21	50  "	151-1236/2000.	
34,		00.02.22	50  "	151-1151/2000.	

	A felsorolásból megállapítható, hogy egyes napokon több határozatot is hoztak L. Anna ellen. Az I. fokú szabálysértési hatóság nem vette figyelembe az Sztv. 23. § (2) bekezdését, amely szerint, ha az elkövető ellen ugyanannál a szabálysértési hatóságnál több szabálysértési eljárás indult, valamennyi szabálysértést egy eljárásban kell elbírálni, és azok miatt egy büntetést kell megállapítani. Ebben az esetben az elbírált legsúlyosabb szabálysértésre megállapított büntetés felső határa szabható ki. 
	L. Anna bekért ügyei közül a kapitányság csak a 3577/1999. sz. eljárás anyagát tudta megküldeni, mert tájékoztatásuk szerint a kért további ügyekben a Budapesti V., VIII., XIII. kerületi Ügyészség törvényességi vizsgálatot folytat. A megvizsgált ügyben az elkövetőt 1999. október 17-én 21 óra 35 perckor állították elő a XIII. ker. Róbert K. krt. és Csata u. sarkáról. Az előállítás időtartama az iratokból nem állapítható meg. Az előállított elismerte a cselekmény elkövetését. A szabálysértési hatóság ugyanezen a napon kelt határozatával 50 nap elzárásra változtatható 50.000 forint bírsággal sújtotta és hasonló büntetést szabott ki az ugyanezen a napon befejezett 3567/1999. sz. eljárásban is. Az elkövető munkahellyel nem rendelkezett, ezért a bírság letiltására nem volt lehetőség. A befizetésre szóló felhívás nem vezetett eredményre. A PKKB 2000. január 20-án hozott végzésével a pénzbírságot elzárásra változtatta.

T. Tímeával szemben L. Annához hasonló gyakorisággal intézkedtek a XIII. kerületi, később a IV. kerületi rendőrök. 

1999.10.03		50 ezer Ft.   BRFK XIII. Rk.	03315/1999.szabs.
1999.10.03		50  "		"  "			03317/1999.szabs.
1999.10.05		50  "		"  "			03334/1999.szabs.
1999.10.08		49  "		"  "			03371/1999.szabs.
1999.10.11		49  "		"  "			03405/1999.szabs.
1999.10.13		50  "		"  "			3467/1999.szabs.
1999.10.15		50  "		"  "			03569/1999.szabs.
1999.10.16		50  "		"  "			3564/1999.szabs.
1999.10.21		50  "		"  "			3753/1999.szabs.
1999.10.21		50  "		"  "			03759/1999.szabs.
1999.10.26		49  "		"  "			03898/1999.szabs.
1999.10.27		49  "		"  "			03913/1999.szabs.	
1999.10.28		50  "		"  "			03939/1999.szabs.
1999.10.29		50  "		"  "			03951/1999.szabs.
1999.11.05		50  "		"  "			04100/1999.szabs.
1999.11.08		50  "		"  "			04110/1999.szabs.
1999.11.11		49  "		"  "			04147/1999.szabs.
1999.11.15		50  "		"  "			04180/1999.szabs.
1999.11.26		50  "	       	"  "			04356/1999.szabs.
1999.12.12		40  "	 	"  "			04501/1999.szabs.
2000.01.08		49  "		"  "			85-23/2000.szabs.
2000.01.16		49  "		"  "			191-33/2000.szabs.
2000.01.24		49  "	    BRFK.XIII.Rk.		205-37/2000.szabs.
2000.02.08		49  "		"  "			422-57/2000.szabs.
2000.02.12		50  "		"  "			523-128/2000.szabs.
2000.02.13		49  "		"  "			480-62/2000.szabs.
2000.02.15		49  "		"  "			490-66/2000.szabs.
2000.02.25		50  "		"  "			645-195/2000.szabs.

1999.12.07		60  "	      BRFK IV.Rk.		144-3831/1/1999.szabs.
1999.12.09		20  "	 	"  "			144-3835/1/1999.szabs.
1999.12.13		60  "		"  "			144-3842/1/1999.szabs.
1999.12.15		20  "		"  "			144-3868/1/1999.szabs.
1999.12.16		60  "		"  "			144-3896/1/1999.szabs.
1999.12.17		60  "		"  "			144-3897/1/1999.szabs.
1999.12.18		20  "		"  "			144-3898/1/1999.szabs.	
1999.12.22		60  "		"  "			144-3899/1/1999.szabs.
1999.12.23		60  "		"  "			144-3900/1/1999.szabs.
2000.01.23		60  "		"  "			144-148/2000.szabs.
2000.01.25		60  "		"  "			144-149/2000.szabs.
2000.01.28		60  "		"  "			144-321/2000.szabs.
2000.02.03		60  "		"  "			144-0144/2000.szabs.
2000.02.07		60  "		"  "			144-0147/2000.szabs.
2000.02.11		60  "		"  "			144-0221/2000.szabs.
2000.02.17		60  "		"  "			144.483/2000.szabs.
2000.02.23		60  "		"  "			144-555/2000.szabs.
2000.02.24		40  "		"  "			144-558/2000.szabs.
2000.03.01		60  "		"  "			144-443/2000.szabs.
2000.03.04		60  "		"  "			144-518/2000.szabs.
2000.03.28		60  "		"  "			144-611/2000.szabs.	

2000.06.29		40 nap		Bp.IV-XV.ker.Bír.	16.Sz.IV.521/2000/2
2000.08.24		10 nap		  "         "		16.Sz.IV.167/2000/10.

	A beszerzett 3315/1999., 3317/1999. és 3334/1999.sz. ügyiratok részletes vizsgálatából megállapítottam, hogy az előállítás időtartamát a kapitányság munkatársai következetesen nem tüntették fel az iratokban. A 3315/1999. sz. eljárásban az elkövető előállítására 1999. október 2-án 21.30 órakor került sor. Az elbocsátás időpontja nincs feltüntetve az iratokon. A tárgyalási jegyzőkönyv október 3-án készült, amelyben az elkövető elismerte, hogy prostitúcióból él. A 3317/1999.sz. ügyben az előállítás október 3-án 21.45 órakor történt, a tárgyalási jegyzőkönyv ugyanezzel a dátummal készült. Ezen a napon tehát két elmarasztaló határozatot hoztak az elkövetővel szemben. A 3334/1999.sz. eljárásban az előállítás október 4-én 22.20 órakor történt, a tárgyalási jegyzőkönyv október 5-i dátummal készült. Az elkövető szabadon bocsátásának időpontja ezekben az ügyekben sincs feltüntetve.
	Az előállítások az utcáról - az első két ügyben a XIII. Váci út 201. sz., a harmadik ügyben a Váci út 202. sz. elől - történtek. A rendőri jelentések szerint a védett övezetnek (főútvonal) minősülő területen az elkövető az autósoknak integetett. A rendőri jelentés szerint elmondta, hogy azért integetett, mert pénzért szexuális szolgáltatást nyújt annak, aki arra igényt tart. Igazoltatást követően az elkövetőt a 4/1999. sz. kerületi rendőrkapitányi intézkedés alapján előállították. A Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény 33. § (2) bekezdés f) pontja alapján a rendőr a közbiztonság érdekében a hatóság vagy az illetékes szerv elé állíthatja azt, aki a szabálysértést az abbahagyásra irányuló felszólítás után is folytatja, illetőleg akivel szemben az eljárás azonnal lefolytatható. A vizsgált ügyekben a rendőri jelentések nem tartalmazták, hogy az elkövetőt a szabálysértés abbahagyására figyelmeztették. Két esetben az eljárás lefolytatására csak az előállítást követő napon volt lehetőség. Az elkövetőt a másnapi hivatali idő megkezdődéséig a rendőrségen visszatartották. Mindezekre tekintettel megállapítottam, hogy a személyes szabadság korlátozása sértette a rendőrségi törvény rendelkezéseit. Az egyidőben folyamatban lévő eljárások egyesítésének mellőzése sértette a szabálysértési törvény rendelkezéseit.
	P. Orsolya ügyeiben az intézkedések gyakorlata az előzőekkel mindenben megegyezett és az eljárások irataiból megállapítható szabálysértések is azonosak voltak. A 3918/1999. sz. ügyben 1999. október 26-án 23.10 órakor állították elő, a határozatot október 27-én hozták meg. A 3938/1999. sz. ügyben október 27-én állították elő és október 28-án hoztak határozatot. A 4111/1999. sz. ügyben november 7-én 22.15 órakor állították elő és november 8-án hoztak határozatot. A 4135/1999. sz. eljárásban az előállítás november 8-án 21.15 órakor történt, a határozat november 8-án készült. A fogvatartások időtartama egyetlen egy ügyben sem állapítható meg. 
 	K. Timea szabálysértési ügyei közül a 3563/1999. (október 15), 3566/1999. (október 16) és a 3576/1999. (október 17) számú eljárások iratait vizsgáltam meg. Az előállítások az előző ügyekhez hasonlóan az esti órákban történtek. Az elbocsátás időpontja két ügyben megállapítható volt. A 3563/1999. sz. eljárásban az előállítás október 15-én 22.50 órakor kezdődött, az elbocsátás október 16-án 06.30 órakor történt. A csaknem 8 órás fogvatartás indoka ismeretlen, mert a tárgyalási jegyzőkönyv október 16-án 24 órakor kelt. A 3566/1999. sz. ügyben az elkövetőt október 16-án 19.48 órakor állították elő és 23.55 órakor bocsátották szabadon. Az előző ügyben tartott tárgyalás időpontja miatt ez az adat iratellenes. Amennyiben 23.55 órakor elbocsátották az elkövetőt, akkor 24.00 órakor nem tarthattak tárgyalást. A harmadik ügyben az elbocsátás időpontja nem szerepel, a tárgyalásra az előállítás napján került sor.
	A XIII. kerületi Rendőrkapitányságon felelősségrevont és jelenleg elzárásukat töltő elkövetők közül több személyt kikérdeztünk a fogvatartást foganatosító büntetés-végrehajtási intézetben. Elmondásuk szerint néhány kivételtől eltekintve az előállításukat követő éjszakát a rendőrségen töltötték és csak a másnap délelőtti kihallgatásuk után engedték őket szabadon. Egyes esetekben délután 2-3 órától este 8 óráig voltak a rendőrségen, majd szabadon engedésük után pár órával ismét előállították és 12 órán keresztül tartották fogva őket. Az ellenük folytatott eljárások nagy száma miatt pontos időpontokat nem tudtak mondani. Az eljárások során nem figyelmeztették őket arra a jogukra, hogy nem kötelesek vallomást tenni, illetve olyan nyilatkozatot tenni, amellyel saját magukat szabálysértés vagy bűncselekmény elkövetésével vádolnák. Ilyen figyelmeztetést a kapitányság átvizsgált ügyei közül egyetlen esetben sem találtunk.
	A kétgyermekes K. Timea ellen folytatott 31 eljárásban az eljáró hatóság nem vizsgálta az eljárások összevonásának lehetőségét, a büntetés kiszabásánál nem vették figyelembe személyi körülményeit.
	A XIII. kerületi Rendőrkapitányság megvizsgált ügyeiben minden esetben tárgyalás megtartásával indult az eljárás. A tárgyalás csak az elkövetők rövid és általános jellegű meghallgatására korlátozódott, sem a rendőröket, sem más tanút nem hallgattak ki és egyéb bizonyítási eszközt sem vettek igénybe. A jegyzőkönyv felvételének időpontját nem rögzítették. A tárgyalási jegyzőkönyvek a kötelező figyelmeztetéseket a következő formában tartalmazták: "Az elkövető figyelmét a törvényben biztosított jogaira felhívom, egyben a kötelességeire figyelmeztetem." A formális figyelmeztetés nem biztosítja  az eljárási garanciák érvényesülését. A hatóság abban az esetben tesz eleget a figyelmeztetési, kioktatási kötelezettségének, ha az eljárás alatt álló, jogban járatlan személyt - számára érthetően - tájékoztatja a vallomástétel megtagadhatóságára, a jogorvoslatra, hozzátartozói értesítésére vonatkozó jogaira, és ezt megfelelően dokumentálja. A jegyzőkönyvekből nem lehetett megállapítani, hogy az előállított személyeket felvilágosították-e a vallomástétellel összefüggő jogaikról, továbbá az Rtv. 18. § (1) bekezdésére, illetve a 97. § (1) bekezdés h) pontjára tekintettel arról a jogukról, hogy hozzátartozójukat vagy más személyt értesíthetnek. Az eljárás kimenetelétől és súlyától függetlenül, ez a gyakorlat sértette az eljárás alá vont személyek tisztességes eljáráshoz és jogorvoslathoz való jogát. 
	A figyelmeztetés elmulasztása, illetve a vizsgált ügyekben megállapított gyakorlata veszélyezteti azoknak a garanciális szabályoknak az érvényesülését, amelyeket a személyes szabadság védelmében az Alkotmány, illetve az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt Egyezmény és az ahhoz tartozó nyolc kiegészítő jegyzőkönyv kihirdetéséről szóló 1993. évi XXXI. törvény megfogalmaz. Mindezekkel összefüggésben a jogállamiság és annak lényegi elemét képező jogbiztonság sérelmének veszélye is megállapítható.
	Az előállítások megalapozatlansága, de különösen a tényleges fogvatartás időtartamának megállapíthatatlansága sértette a rendőrségi törvény előírásait, továbbá az Alkotmány 55. § (1) bekezdésében meghatározott személyes szabadsághoz való jogot.

	2. L. Aranka ellen a BRFK VIII. kerületi Rendőrkapitányság folytatott eljárásokat. Ügyei közül a 4070/99., 4093/99., 4127/99. és 4327/99. sz. eljárások iratait vizsgáltam meg. A 4070/1999. sz. eljárás azért indult, mert 1999. október 3-án 22.10 órakor a VIII. ker. Illés utcában igazoltatták és figyelmeztetés után előállították a kapitányságra. A rendőri jelentés szerint az előállítás oka az volt, hogy védett övezetben tartózkodott. Meghallgatása során elismerte, hogy prostituált, azonban határozottan tagadta, hogy üzleti céllal tartózkodott volna az utcán. A cselekmény bizonyítására a rendőrség még kísérletet sem tett. Az I. fokú szabálysértési hatóság október 11-én kelt határozatával, tárgyalás nélkül 50 ezer forint pénzbírsággal sújtotta. Ugyanezen a napon az október 4-én történt előállítást követően keletkezett 4093/1999. és az október 6-án, ugyancsak előállítással indult 4127/1999. sz. eljárásokban is határozatot hoztak. Ezekben az eljárásokban az elkövető általánosságban elismerte, hogy prostitúcióból él. Nyilatkoztatták arról is, hogy a rendőrök az előállítását megelőzően figyelmeztették szabálysértő magatartására.  A három folyamatban lévő eljárást nem vonták össze, tehát ezen a napon a hatóság összesen 150 ezer forint - később 150 nap elzárásra változtatott - bírságot szabott ki vele szemben. Az egyidőben folyamatban lévő eljárások egyesítésének mellőzése sértette a szabálysértési törvény rendelkezéseit. A vizsgált ügyekben az elkövető a befizetésre szóló felhívásokat átvette, de a bírságot nem fizette be. Munkahellyel nem rendelkezett, ezért a letiltásra nem volt lehetőség.
	A 4327/99. sz. eljárás október 18-án indult. Az elkövetőt éjfél körül állították elő, mert védett övezetben tartózkodott. Az előállítást figyelmeztetés előzte meg. L. Aranka a szabálysértés elkövetését nem tagadta. Október 20-án 50 ezer forint bírsággal sújtották. Ugyanezen a napon hoztak határozatot a 4328/1999. sz. ügyben is, amely egy október 19-én történt előállítás miatt indult. Az intézkedést figyelmeztetés előzte meg. A figyelmeztetésről videofelvétel készült. Az elkövető a szabálysértést elismerte. A két eljárást nem vonták össze, az elkövetőt kétszer 50 ezer forint bírsággal sújtották. A VIII.kerületi Rendőrkapitányság intézkedéseiben az előállítások időtartama nyomonkövethető volt.

	3. A Hajdúhadházi Rendőrkapitányság szabálysértési eljárásai közül a Cs. Róza ellen folytatott 1287/1999. és 1335/1999. sz. ügyeket, az L. Katalin ellen folytatott 1373/1999. és 1679/1999. sz. ügyeket és a V. Erika ellen folytatott 1663/1999 és 1683/1999. sz. ügyeket vizsgáltam meg. Az elkövetőket általában a 4-es főút mellől állították elő a nappali órákban. Az előállításokat nem előzte meg figyelmeztetés. A rendőri jelentések szerint az elkövetők a szabálysértések elkövetését elismerték. Az előállítások időtartama egy ügy kivételével (1373/1999) megállapítható volt és nem haladta meg a törvényes időtartamot.
	L. Katalin 1679/1999. sz. ügyében a szabálysértési hatóság tiltott kéjelgés és személyi igazolvánnyal kapcsolatos szabálysértés elkövetése miatt 100 ezer forint bírságot szabott ki, amelyet a Debreceni Városi Bíróság 58.Sza.19/2000/2. sz. határozatában 100 napi elzárásra változtatott. A bíróság a határozatát később módosította és 1000 forint/nap helyett 2000 forintban állapította meg az egy napra eső átváltoztatás mértékét, ezzel az elzárás időtartamát 50 napra mérsékelte. A szabálysértési hatóság a személyi körülmények között nem vette figyelembe, hogy Cs. Rózának egy, L. Katalinnak kettő és V. Erikának három kiskorú gyermeke van.

	4. A Kecskeméti Rendőrkapitányság szabálysértési eljárásai közül  a D. Mária ellen folytatott 5733/1999., 5775/1999. és 5939/1999. sz. ügyeket, az F. Andrea ellen folytatott 5003/1999., 5032/1999., 5097/1999. és 5289/1999. sz. ügyeket és a P. Anita ellen folytatott 4555/1999. és 4727/1999. sz. ügyeket vizsgáltam meg. Az eljárások kezdeményezésének gyakorlata ennél a rendőri szervnél is megegyezett a korábban ismertetett módszerekkel. Az előállítások minden esetben a védett övezetben (főútvonal mellett) történt igazoltatással kezdődtek. A rendőri jelentések utaltak az elkövetők kihívó öltözetére és magatartására, esetenként korábbi figyelmeztetésre. Az előállítások időtartama az iratokból pontosan megállapítható. Az eljárások során a szabálysértési hatóság a folyamatban lévő ügyeket a szabálysértési törvény rendelkezéseinek megfelelően összevonta. Ilyenek voltak D. Mária esetében az 5939/1999. sz. eljárásban elbírált, P. Anita esetében a 4727/1999. sz. eljárásban elbírált szabálysértések. 

	5. Az Alkotmánybíróság a 63/1997. (XII. 12.) AB határozatában megállapította, hogy a jogállam egyik alapelve az ártatlanság vélelme [Alkotmány 57. § (2) bek.]. Ez az alkotmányos elv - bár elsősorban büntetőjogi elv - az Alkotmánybíróság értelmezése szerint egyéb (különösen kriminális jellegű) eljárásokban - így a szabálysértési eljárásban - is alkalmazható [41/1991. (VII. 3.) AB határozat ABH 1991. 195. és 1284/1990. AB határozat ABH 1991. 562-563.]. Az ártatlanság vélelmének érvényesülése a szabálysértési eljárásban az elkövető számára kedvező eljárásjogi helyzetet teremt, ami az elkövető egész eljáráson végigvonuló ügyféli jellegű jogosultságaiban és e jogok tiszteletben tartására irányuló hatósági kötelezettségekben fejeződik ki. Az ártatlanság vélelmének következménye, hogy a szabálysértési eljárásban a bizonyítási teher nem az elkövetőre, hanem a szabálysértési ügyekben eljáró hatóságokra hárul. A tényállás tisztázása alapvetően a szabálysértési hatóság feladata. Olyan eljárás pedig, amelyben a reá vonatkozó egyik alapelv nem jut érvényre, nem tekinthető a jogállamiság (jogbiztonság) szempontjából alkotmányosnak. 
	A szervezett bűnözés, valamint az azzal összefüggő egyes jelenségek elleni fellépés szabályairól és az ehhez kapcsolódó törvénymódosításokról szóló 1999. évi LXXV. törvény a passzív, "ráutaló magatartást" is a szexuális szolgáltatásra felajánlkozás körébe vonta és az úgynevezett védett övezetben - a törvény alapján alig van olyan közterület, ami nem tartozik ide - büntethetővé tette. A tiltott kéjelgés szabálysértési tényállása a törvénybe ütköző szexuális felajánlkozást szankcionálja. 
	A szabálysértési jogban korábban ismeretlen passzív, ráutaló magatartás kétséget kizáró bizonyítása nehéz feladat elé állította a hatóságokat, azonban nem mentesítette őket a bizonyítási kötelezettség alól. A vizsgált ügyek többségében a szabálysértési hatóságok a tiltott kéjelgés passzív magatartással megvalósított elkövetését nem bizonyították kellő alapossággal. Az elkövetők általánosságban tett vallomásai - amelyben csak azt ismerték el, hogy prostitúcióból élnek - az eljárást megalapozó magatartást nem bizonyították. A bizonyításra az intézkedő rendőrök tanúvallomása, a ráutaló magatartást bizonyító videófelvétel, az elkövető által tett - nem általános jellegű, hanem az eljárás alapjául szolgáló konkrét magatartást elismerő - vallomás együtt lehet alkalmas. Önmagában az a tény, hogy prostitúcióért korábban felelősségrevont személy az utcán tartózkodik, nem alapozza meg a szabálysértés elkövetését még akkor sem, ha ezt - a rendőr szubjektív megítélése szerint - "kihívó öltözékben" teszi. 
	A felületes eljárás azért szembetűnő, mert más szabálysértések bizonyítására sokkal nagyobb gondot fordítanak a hatóságok. A tiltott helyen várakozó személygépkocsikról elszállítás előtt a rendőrség minden esetben videófelvételt készít a szabálysértés bizonyítása és az utólagos viták eldöntése érdekében. Elvárható, hogy azoknál az ügyeknél, ahol nem egy járműről, hanem adott esetben az alapvető emberi jogok, ezen belül a személyes szabadság korlátozásáról van szó, legalább ilyen alapossággal járjanak el. 
	A törvényesség betartása és a kényszertől mentes bizonyítási eljárás különösen fontos az érintett elkövetői körnél. Az utcai prostituáltak ennek a rétegnek a legkiszolgáltatottabb tagjai, akik - amint a vizsgált ügyekből is megállapítható volt - könnyen megfélemlíthetők, és saját védelmükre is képtelenek.
	A szabálysértésekről szóló 1968. évi I. törvény 23. § (1) bekezdése szerint a büntetést - a jogszabályban megállapított keretek között - úgy kell kiszabni, hogy igazodjék a cselekmény súlyához és az elkövető személyi körülményeihez. A vizsgált szabálysértési hatóságok az elkövetők körülményeire és a cselekményük súlyára tekintet nélkül, általában a kiszabható büntetés maximumát alkalmazták. Az eljárások során az elkövetőket nem oktatták ki eljárási és jogorvoslati jogaikra, amit az is alátámaszt, hogy az érintettek a vizsgált ügyek egyikében sem éltek kifogással vagy fellebbezéssel. 
	A vizsgált időszakban az elkövetők anyagi helyzete és családi körülményei miatt megfizethetetlen, felhalmozódó bírságok kiszabásával a szabálysértési hatóság lényegében szabadságvesztésről rendelkezett. Az elkövetők a befizetési felhívásokat átvették, de a bírságot nem fizették meg. Munkahellyel nem rendelkeztek, ezért a bírság behajtására nem volt lehetőség. A kiszabott bírság mértékét a hatályos rendelkezés értelmében az átváltoztatásról rendelkező bíróság nem módosíthatta, ezáltal az elzárás időtartamát valójában a szabálysértési hatóság határozata állapította meg.  A bíróság a határozatban kiszabott bírsághoz kötötten csupán az átváltoztatás tényéről döntött. 
	A vizsgálati tapasztalatokat összegezve megállapítottam, hogy a rendőri szervek - tiltott kéjelgés miatt indított eljárásaik során - különböző hibákat követtek el a személyes szabadságot korlátozó kényszerintézkedések, a szabálysértési eljárás szabályainak betartása, a cselekmények bizonyítása vonatkozásában. Egyes rendőri szervek -  mint a Kecskeméti Rendőrkapitányság, vagy a VIII. kerületi Rendőrkapitányság - a jogszabályváltozás következtében kiforratlan gyakorlat ellenére törekedtek a jogszabályok betartására. A XIII. kerületi Rendőrkapitányság megvizsgált eljárásai nem feleltek meg sem a rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény, sem a szabálysértési törvény előírásainak. 
	A rendőri szervek egyes elkövetőkkel szemben naponta indítottak szabálysértési eljárást, azonban - a Kecskeméti Rendőrkapitányság kivételesnek tekinthető eljárásaitól eltekintve - a folyamatban lévő ügyeket nem vonták össze. Ezzel megsértették a szabálysértésekről szóló 1968. évi I. törvény rendelkezéseit, továbbá az elkövetők jogát a jogállamiság lényegi elemét képező tisztességes eljáráshoz (Alk. 2. § /1/ bek.). Az előállításra és az előállítás időtartamára vonatkozó szabályok megszegése sértette az eljárás alá vontak személyes szabadsághoz fűződő alkotmányos jogait (Alk. 55. § (1) bek.).
	Az eljárási hibák miatt bekövetkezett jogsérelmeket - részben azok nagy tömege és az érintettek széles köre miatt, részben azért, mert az elkövetők a kiszabott elzárások letöltését több hónapja megkezdték - az országgyűlési biztos nem tudja orvosolni.
	
	6. A szabálysértésekről szóló 1968. évi I. törvény 1998. december 30-ig lehetővé tette, hogy a szabálysértési hatóság a be nem fizetett bírságot elzárásra változtassa, azonban az elkövető az átváltoztatásról rendelkező határozat ellen a bírósághoz fordulhatott.
	Az Alkotmánybíróság megvizsgálta, hogy "összeegyeztethető-e az Alkotmány 55. § (1) bekezdésével, de különösen az Alkotmány 57. § (1) bekezdésével az Sztv. 18. §-ának tartalma, amely a szabálysértési hatóságot - az átváltoztatás következtében - szabadságvesztést eredményező szankció alkalmazására jogosítja fel, s bírósági felülvizsgálatra csupán a határozat törvényessége tekintetében ad lehetőséget (Sztv. 71/A. § )". Megállapította, hogy a kriminális jellegű cselekményekről - a törvényben meghatározott okok miatt, a törvényben meghatározott eljárás alapján - a bíróság jogosult érdemben dönteni. Az Alkotmánybíróság az Sztv. 18. §-ában és 71/A.§-ában foglalt rendelkezéseket - amelyek lehetővé tették a pénzbírság elzárásra történő átváltoztatását és ennek törvényességi felülvizsgálatát a bíróság részéről - 1998. december 31-i hatállyal megsemmisítette. (63/1997. (XII. 12.) AB határozat)
	 Fél évvel később hatályba lépett a szervezett bűnözés, valamint az azzal összefüggő egyes jelenségek elleni fellépés szabályairól és az ehhez kapcsolódó törvénymódosításokról szóló 1999. évi LXXV. törvény, amely  a szabálysértési törvény módosításáról is rendelkezett.
	Az 1999. évi LXXV. törvény 61. §-ának (3) bekezdése szerint a módosító rendelkezések a kihirdetésüktől számított 8. napon, 1999. július 13-án léptek hatályba. A módosítás ismét hatályba léptette az Alkotmánybíróság által fél évvel korábban megsemmisített Sztv. 18. §-t. Az első három bekezdésében változatlan jogszabály-szöveget, további négy bekezdéssel egészítették ki. A kiegészítés az ugyancsak megsemmisített 71/A. § helyébe lépő rendelkezéseket tartalmazta. Az  új szabálysértési törvény hatályba lépéséig - 2000. március 1-ig - egyáltalán nem volt lehetőség a szabálysértési határozatok bíróság előtti megtámadására 
	A szabálysértésekről szóló 1999. évi LXIX. törvény szerint az elzárással is fenyegetett szabálysértéseket már kizárólag bíróság bírálja el. Ezek közé tartozik a tiltott kéjelgés szabálysértése is. Az ilyen ügyekben első fokon a helyi bíróság, másodfokon megyei (fővárosi) bíróság jár el, akkor is, ha végül nem elzárást szabnak ki.
	A meg nem fizetett pénzbírság közmunkára vagy elzárásra változtatható. A bíróság az átváltoztatásról tárgyalás nélkül dönt, de ennek során megvizsgálja az alapeljárást és a végrehajtási eljárást is. Törvénysértés esetén a szabálysértési hatóság határozatát hatályon kívül helyezi. Ha a törvénysértés az alapeljárásban merült fel, a bíróság a szabálysértési hatóságot - elvi iránymutatás megküldésével - új eljárásra, illetőleg új határozat meghozatalára kötelezi.
	A törvény egyéb rendelkezései - egyebek mellett a védelemre vonatkozó jogok,  a méltányosság lehetősége, a személyi körülmények fokozottabb figyelembe vétele - az Emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló Egyezménynek megfelelően a tisztességes eljárás érvényesülését szolgálják. 

	7. Az Alkotmánybíróságról szóló 1989. XXXII. törvény 27. § (2) bekezdése szerint az Alkotmánybíróság határozata mindenkire nézve kötelező. Ettől a jogalkotó sem tekinthet el, különösen nem alkothat olyan jogszabályi rendelkezést, amely az Alkotmánybíróság határozatában foglaltakkal ellentétes. Az 1999. évi LXXV. törvény nem felelt meg ennek a követelménynek. A törvény - azzal, hogy a korábbi szabálysértési törvény alkotmánysértőnek minősített szabályai alkalmazását megengedte - 1999. július 13. és 2000. március 1. között lehetőséget biztosított a jogállamiság követelményeinek megsértésére és az elérni kívánt és alkotmányosan elismert célhoz képest aránytalanul súlyos szabadságelvonások sorozatához vezetett.

	8. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 23. § (1) bekezdése alapján kezdeményezem a legfőbb ügyésznél, hogy vizsgálja meg, van-e lehetőség a kifogásolt ügyekben óvás benyújtására és az elzárások végrehajtásának felfüggesztésére. Ehhez rendelkezésére bocsátom az ügyek és az érintett elkövetők azonosítására alkalmas adatokat. 
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése alapján ajánlom az országos rendőrfőkapitánynak, hogy intézkedjen a jelentésben feltárt személyes szabadságot sértő intézkedési gyakorlat megszüntetéséről, a szabálysértési eljárási szabályok betartásáról és az eljárás alá vont személyek - jogaikra történő - figyelmeztetésével kapcsolatos követelmények megvalósításáról. Tekintse át a személyi állomány részére a tárgykörben kiadott vezetői intézkedéseket és amennyiben azok  a jelentésben kifogásolt módszereket tartalmaznak, gondoskodjon a visszavonásukról.
	Az Obtv. 24. §-ára tekintettel ajánlom, hogy vizsgáltassa meg a jelentésben észlelt jogsértések okait és az érintett vezetők és beosztottak felelősségét.

	Kérem az érintetteket, hogy ajánlásaimmal kapcsolatos állásfoglalásaikról, intézkedéseikről az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény hivatkozott rendelkezése alapján adjanak tájékoztatást.

Budapest, 2001. április 10.

Gönczöl Katalin