OBH 1106/2002.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Garamvári Miklós

Az eljárás megindulása

2001. december 18. és 2002. január 23. között a Magyar Hírlap és az RTL Klub Híradó több alkalommal beszámolt egyrészt arról, hogy a tiszafüredi Református Egészségügyi Gyermekotthonban az ott élő gyermekekkel megengedhetetlen módon bánnak az otthon dolgozói, másrészt arról, hogy az intézet napi működése során is tettenérhetők a különféle pénz- és munkaügyi visszaélések. A sajtóértesülések szakmai hozzá nem értéssel vádolták az intézmény vezetőjét. Az újságíró által meghallgatott intézeti dolgozók szerint előfordul, hogy bántalmazzák a gondozottakat, vagy szakmailag meg nem engedhető módon (kikötözéssel) büntetik őket. Mindezeket az állításokat az intézmény vezetője rágalomnak minősítette és visszautasította. 2002.  január 14-én a Magyarországi Református Egyház Zsinati Iroda Szeretetszolgálati Osztályának osztályvezetője levélben fordult hozzám, vizsgálatot, egyben segítségemet kérve annak tisztázása érdekében, hogy az állampolgári jogok érvényesülése szempontjából megfelelő munka folyik-e az otthonban. 

Tekintettel arra, hogy a rendelkezésemre álló információk több alkotmányos jog sérelmének a gyanúját is felvetették, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (2) bekezdésében foglalt felhatalmazás alapján, hivatalból vizsgálatot rendeltem el.

Jelentésem megállapításai a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Közigazgatási Hivatal 2001. április 24-én történt,  a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény (a továbbiakban: Szt.), a személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmények működéséről és a falugondnoki szolgálat működésének engedélyezéséről szóló 188/1999. (XII.16.) Korm. rend., a személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmények szakmai feladatairól és működési feltételeiről szóló 1/2000. (I.7.) SzCsM rend., valamint a 29/1993. (II.17.) Korm. r. felhatalmazása alapján lefolytatott vizsgálatán, a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Önkormányzat “Fehér Akác” Idősek Otthona és Módszertani Intézménye 2001. október 25-én kelt értékelő elemzésén, valamint saját, 2002. január 31-én tartott helyszíni vizsgálatom tapasztalatain alapulnak.

Az érintett alkotmányos jogok

1. Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésének értelmében a Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam. 

2. Az Alkotmány 54. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani. 

3. Az Alkotmány 67. § (1) bekezdése értelmében a Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.

4. Az Alkotmány 70/D. § (1)-(2) bekezdései szerint a Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.

5. Az Alkotmány 70/E. § (1) bekezdése értelmében a Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak.

A vizsgálat megállapításai

Az intézetet 1936-ban alapították, és a kezdetektől fogva fogyatékosokat ápoló-gondozó otthonként működik. Az intézményben jelenleg 165 - ez az engedélyezett létszám is egyben - középsúlyos és súlyos értelmi fogyatékos gondozott él. Az intézet igazgatónője kilenc éve vezeti az otthont. A bekerüléshez a területileg illetékes szakértői testület gyógypedagógiai szakvéleménye szükséges, de így is csak az évente elhunyó 3-5 gondozott helyére tudnak új lakót felvenni. A szülők közvetlenül az igazgatónővel beszélik meg a gyermekük elhelyezését. Ez a megbeszélés jelenti az előgondozást is egyben. Eddigi vizsgálati tapasztalataim alapján kialakult álláspontom szerint ez nem elégséges. Szükségesnek tartom, hogy az előgondozás részeként az intézmény vezetője, vagy az általa kijelölt személy felvegye a kapcsolatot a beutalttal, valamint - ha a beutalt más személyes gondoskodási formában részesül - a személyes gondoskodást nyújtó szervezet vezetőjével. Ugyanis csak az előgondozás során ismerhetők meg a leendő gondozott családi körülményei, életvitele, társas kapcsolatai. Az előgondozás során lehet feltárni, hogy milyen elvárásai vannak az otthonnal kapcsolatban. Az intézet választ kaphat arra, hogy mi a bekerülés oka, akar-e a leendő gondozott valahova rendszeresen eljárni, mit szeretne magával hozni az intézetbe, milyen szobatársakat szeretne, milyen típusú programokat szeret, vannak-e félelmei, élt-e valaha közösségben. Felmérhetik a gondozott önellátási képességét is, azt, hogy tud-e egyedül étkezni, öltözködni, tisztálkodni, járni, felállni, kommunikálni, vagy mindehhez segítséget igényel. Ezen kívül egészségi állapotát, a különböző egészségügyi problémáit is megbeszélhetik az arra illetékessel.

Az intézetben élő, kiskorú gondozottak száma 32 fő, ebből a  családból érkezett száma 13, gyermekvédelmi gondoskodásban 19-en részesülnek. A családból az intézménybe került gyermekek közül tíznek rendszeres kapcsolata van a családjával, három gyermekkel nem tartanak kapcsolatot a szüleik. Ez utóbbiak után járó családi pótlékot megkapja az intézmény, ezért az igazgató nem is gondolt ara, hogy a kiskorúaknak - a szülői elhanyagoló magatartás következtében - nincs tényleges törvényes képviselője. Orvosi beavatkozáshoz az intézmény vezetője - törvényes képviselőként eljárva - adja a hozzájárulását, amelyet eddig minden esetben elfogadtak. A törvényes képviselő hiánya azonban a gyermekeket az állam és a társadalom részéről megillető megfelelő védelemhez és gondoskodáshoz való alkotmányos jog sérelmének közvetlen veszélyét hordozza magában.

A gyermekvédelmi gondoskodásba vett kiskorúak gyámságát a Szolnok Megyei Területi Gyermekvédelmi Szakszolgálat hivatásos gyámja látja el, aki havi, illetve szükség szerinti rendszerességgel látogatja a gondozottakat. A gyermekek után járó családi pótlékot az intézmény kezeli, az egyéb vagyonkezelői teendőket a hivatásos gyám látja el. 

A helyi református gyülekezet tagjai közül többen patronálják a gondozottakat. A patronálás személyes kapcsolattartást jelent, látogatják a gyermekeket, nyaranként elviszik őket egy hétre nyaralni. Mindez a kiskorúak gyámjának engedélyével történik.

A nagykorú gondozottak száma 133 fő, mindannyian cselekvőképességet kizáró gondnokság alatt állnak. 71 főnek hivatásos gondnoka van, ebből mindössze háromnak a gondnoka nem helybeli. A hivatásos gondnoki teendőket két, korábban a helyi polgármesteri hivatalban dolgozó nyugdíjas látja el. A helybeli gondnokok havonta látogatják gondnokoltjaikat, a személyes kapcsolattartás folyamatos és jó. A gondnokok a gondnokoltak tartós fogyasztási cikk vásárlására ( televízió, rádió, video, magnó stb. ) vonatkozó igényét figyelembe veszik, a gyámhivataltól kérik, hogy a gondnokolt készpénzvagyonából szabadítsák fel a vásárláshoz szükséges összeget, amelyet eddig minden esetben engedélyeztek. A városi gyámhivatallal az intézmény vezetőjének és a hivatásos gondnokoknak egyaránt jó a kapcsolata. A gondozottak költőpénzét a terápiás munkajutalom fedezi, amelyet az otthonban végzett segítő munkáért kapnak. 52 ellátottnak szülő, testvér, vagy egyéb rokon a gondnoka. Az ő gondnoki munkájukra az intézményvezetőnek nincs rálátása, tevékenységüket az illetékes gyámhivatal felügyeli. A nagykorú gondozottak közül 15-20 főnek van rendszeres kapcsolata a családdal. Őket rokonaik rendszeresen látogatják, illetve nagyobb ünnepek alkalmával néhány napra haza is viszik. A hazavitel egyébként - figyelemmel a gondozottak állapotára - nem jellemző. A látogatási időt ugyan a házirend szabályozza, de gyakorlatilag napközben bármikor fogadhat látogatót a gondozott. A gyám-és gondnokrendeléssel, a gyámok és gondnokok működésével kapcsolatban a vizsgálatot végző munkacsoport nem tapasztalt egyéb alkotmányos jogokkal összefüggésbe hozható visszásságot.

Az otthon több régi és egy újonnan épült, 2001. decemberében átadott épületből áll. A régi, ápolásra szolgáló épületek, egy kivételével, földszintesek, az akadálymentes közlekedést csak részlegesen sikerült rámpákkal megoldani. A helyiségek burkolata kő vagy linóleum - ez utóbbi sok helyen már szakadozott, balesetveszélyes. Az új épületben a tornaterem és a mozgásukban nem korlátozott, középsúlyos értelmi fogyatékos lányok - több, mint 50 fő - kaptak helyet. A közigazgatási hivatal vizsgálati jelentése is felhívta a figyelmet az intézet jelentős mértékben elhasználódott berendezéseire. Ezen a téren - helyszíni vizsgálatom időpontjában -  szemmel látható előrelépés volt tapasztalható. Külföldi adományból és saját erőből a vaságyak jelentős részét kicserélték. Általában tapasztaltuk az igyekezetet a gondozottak lakókörnyezetének lakályososabbá tételére: a mozgásképtelenek részlegén sok a játék, színes, villódzó fénycsöveket, fényorgonát szereltek fel, amely alatt matracokra fektetik a gondozottakat. 

A jegyzőkönyvek a rámpák, kapaszkodók hiányát is említik. Ebből a szempontból vizsgálva az otthont csak a december óta működő új épület jelent minőségi változást, amennyiben ott mindenütt az előírásoknak megfelelően felszerelték a kapaszkodókat és teljes körűen kialakították az akadálymentes közlekedés feltételeit. Az alsó szinten a közös helyiségek, a felsőn a hálószobák találhatóak. A szobák díszítésében - talán a közelmúltban történt átadás okán - néhány kivételtől eltekintve, szinte semmi személyes tárgyat nem találtunk, ezért még ridegnek, barátságtalannak hatnak.

Az intézet egyik régi épületben több, mint 40 középsúlyos értelmi fogyatékos fennjáró fiú lakik, a másikban az önellátásra képtelen, ágyhoz kötött súlyos fogyatékosok. A harmadik régi épületben egy 7 fős lakóotthon kapott helyet, amelyben hét önellátásra részben képes gondozott él. A régi épületeket is igyekeztek akadálymentesíteni, kivették a küszöböket és szélesebbek az ajtók, a súlyos fogyatékosok épületében a fürdőszobák teljesen újak. Kialakításuknál figyelembe vették a gondozottak speciális – kerekesszékek használata, a kicsiknek alacsony WC-k beépítése, három oldalról megközelíthető fürdőkádak, bennük a betegek emelésére szolgáló berendezés - szükségleteit. A WC-k elkülönítése - nyilvánvalóan gondozási szempontokra tekintettel - vagy egyáltalán nem valósult meg, vagy csak részlegesen - félig áttetsző, ajtó nélküli paravánok segítségével - történt meg. A fürdőszobák és WC-k száma csak az intézet új épületben éri el a jogszabályban előírt mértéket. 

Helyszíni vizsgálatunk ezzel megerősítette a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Közigazgatási Hivatal fentiekben hivatkozott ellenőrzési jegyzőkönyvében foglalt, az ellátás tárgyi feltételeinek hiányosságait taglaló megállapításokat. Összességében elmondhatjuk, hogy a régi épületek műszaki állapota nem megfelelő, azok nagyon zsúfoltak, némelyikben 12 ágyas szoba is van.

Az egyik földszintes épületben 60 súlyos fokban értelmi fogyatékos, illetve halmozottan sérült, többnyire önálló mozgásra képtelen (ágyban fekvő, vagy kerekesszékben ülő) gondozottat helyeztek el. Az épületnek két, levegőzésre szolgáló terasza is van. A teraszok használaton kívül lévőnek tetszettek a sok kitett kerekes szék, leselejtezett vaságy miatt. Tovább rontja az otthon arculatát, hogy az épületek közötti tér sehol sincs parkosítva. A virágoskertet az irodaépület előtt lévő virágágyás jelenti, máshol azonban nincs kialakítva üldögélésre, játszásra, sétálásra alkalmas füves terület. Az épületeket összekötő utak csak részben szilárd burkolatúak, többnyire a csupasz és sáros földön lehet az egyik épülettől a másikig eljutni. 

A kapunál csak nappali portaszolgálat működik. Elkóborlás az elmúlt években nem volt. Nem is nagyon lehetett, mert a néhány jobb állapotban lévő gondozottól eltekintve a többieket az épületekben, nappal is zárt ajtók mögött tartják. A megkérdezett gondozók elmondása szerint tavasszal és nyáron, ha jó az idő, akkor a lakók az intézmény területén lévő játszótér nyújtotta lehetőségekkel élnek. Vizsgálatom időpontjában azonban a kellemes idő ellenére az otthon lakói a két épület alsó szintjein, zárt ajtók mögött tartózkodtak. Az intézmény bejárása során a gondozottaknak szervezett programja nem volt, sehol nem “zavartunk meg” semmit. 

Megítélésem szerint a foglakoztatáson rendszeresen részt vevő kb. 30 gondozotton kívül a többi lakónak is lehetőséget kellene adni valamely szervezett programon való részvételre. Feltételezhető, hogy a vizsgálat tapasztalta nyugtalanság is ennek a tétlenségnek volt köszönhető. Komoly realitását látom annak, hogy a sok fiatal felnőtt korú, közepesen súlyos fogyatékos férfi bezárva, időről-időre kezelhetetlenné válik. A nappali műszakban dolgozó 3 gondozónő - még megfelelő munkaszervezés esetén is - kevés ahhoz, hogy alapvető feladataik ellátása mellett, a szükséges mértékben le tudják kötni a gondozottak figyelmét.

A vizsgálat során megállapítottuk, hogy a mentálhigiénés gondozás feltételei mind a személyi, mind pedig a tárgyi feltételek szempontjából hiányosak. A fejlesztési terveket az intézmény egyetlen felsőfokú végzettséggel rendelkező dolgozója, a gyógypedagógus készítette. Munkáját 5 asszisztens segíti. A dokumentáció részletekre kiterjedően tartalmazza a gondozott állapotára vonatkozó adatokat és azokat a rövid és hosszú távú feladatokat, melyeket az érintett fejlesztése érdekében el kell végezni. Arra utaló bejegyzéseket nem találtunk, hogy ezen feladatok közül melyekkel hogyan haladnak, de a szakszerű és alapos kivitelezés – szakmailag alaposan felkészült mentálhigiénés csoport hiányában – minden valószínűség szerint komoly nehézségekbe ütközik. A hiányosságra egyébként a megye módszertani intézetének jelentése is felhívta a figyelmet. A 18 év alatti gondozottak egy része képzési kötelezett lenne (iskola rendszeren kívüli képzés formájában), de fejlesztő pedagógus hiányában ez sem oldható meg. Az otthon két lovat tart gyógylovaglás céljára. Sajnálatos tény, hogy ez a hiányzó mentálhigiénés ellátás pótlására és nem annak kiegészítésére szolgál.

A közigazgatási hivatal jegyzőkönyve 2002. 12. 31-ei határidővel rendelte el, hogy az akkor meglévő dolgozói létszámon felül az otthon foglalkoztasson 1 fő vezető és 7 fő főállású pedagógust vagy mentálhigiénés szakembert. Ez a fejlesztés azóta még nem történt meg. A mentálhigiénés gondozás intézményben tapasztalt hiányosságai visszásságot okoznak a gondozottak szociális biztonsághoz és a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez fűződő alkotmányos jogaival összefüggésben. 
 
Az intézetben folyó gondozási munka személyi feltételeinek javítása haladéktalan intézkedéseket igényel! A közigazgatási hivatal jegyzőkönyve szerint a 2001. áprilisi intézeti létszámból 20 gondozó hiányzott., és egyik részlegnek (osztálynak) sem volt - legalább középfokú végzettségű - vezetője. Ez olyan fokú hiányosságot jelent, ami megkérdőjelezi az intézet szakmai működőképességét is. Helyszíni vizsgálatom időpontjában a mozgásképes fiúk és lányok részlegein (56, ill. 41 gondozott részlegenként) 3, illetve 4 beosztott gondozónő volt nappali műszakban. Ez a létszám éjszaka egy főre csökken. A foglalkoztatás nélküli, földszinti helyiségek igénybevételére (előtér, nappali, TV-szoba, stb.) korlátozott, nagy mozgásigényű gondozottak  a kavargó forgatagban szinte egymást taposták. 

A szolgálatos gondozónők részéről az átadó füzetek tanúsága szerint defenzív magatartás észlelhető. Például a 2001. 12. 04-ei beírás szerint M. K.-t az éjszakás úgy találta, hogy szeme alatt véraláfutás, homlokán pedig seb volt, melynek oka ismeretlen! A megtett intézkedésekről (sebellátás, szolgálatvezető értesítése, stb.) nem történik említés. A vizsgálatot végző munkatársaimnak átadott jegyzőkönyv-másolatok között három olyan is található, amely balesetről ad számot. Közülük kettő egy-egy gondozott sérüléséről készült, egy pedig a dolgozó munkahelyi balesetéről. A két gondozotti baleseti jegyzőkönyv szerint az egyik esetben a gondozott felügyelet nélkül volt éjszaka és fájós (korábban operált) lábával lemászva az ágyról elesett és combnyaktörést szenvedett. Az igazgatónő a gondozónő felelősségét állapította meg az ügyben, aki nem szabályszerűen adta át a szolgálatot. A másik eset az a forrázásos baleset volt, amelyről a sajtóhíradások szóltak. A jegyzőkönyv szerint - ellentétben az intézmény vezetőjének szóbeli tájékoztatásával - a baleset oka nem elsősorban a túlmelegedett fürdővíz volt, hanem az, hogy a gondozónő fürdetés közben magára hagyta a rábízott gondozottakat. Adódik ez abból, hogy a nagymértékű gondozói létszám hiány miatt műszakonként csak három-négy ember van szolgálatban, ezért előfordul, hogy a gondozónő kénytelen egyedül végezni a teljes fürdetést. A helyszíni vizsgálat időpontjában is kiesett egy gondozott az ágyából, mintegy fél méter magasról. Ez az ütés akár törést is okozhatott volna, hiszen gyenge csontozatú, deformált végtagokkal rendelkező, járásképtelen gondozottról volt szó. A gondozási munka hiányosságai körében kell megemlíteni, hogy az otthonban nincs gyógytornász és nem alkalmaznak diétás nővért sem. 

Az intézet egészségügyi részlege, amely egy váróból és egy szekrénysorral kettéválasztott rendelőből áll, külön épületben található. A kisebb részen rendel a háziorvos, a másikban pedig a fogorvosi kezelőszéket, a sterilizáló berendezést és a gyógyszerszekrényeket helyezték el. Két nővér dolgozik itt nappali műszakban (reggel nyolctól délután négy óráig), akiknek egészségügyi középfokú végzettsége van. Az otthonban nincs sem orvosi, sem pedig nővér ügyelet. Az otthonnak főállású orvosa nincs. Tiszafüred város két háziorvosa jár ki az otthonba rendelni. Az egyikük, végzettségét tekintve sebész szakorvos, hetente három alkalommal, a másik orvos pedig hetente egyszer rendel. Egy neurológus főorvos, havonta egy alkalommal keresi fel az intézetet és az ideggyógyászati, pszichiátriai gyógyszereket rendeli az arra rászorulók részére. A gyógyszerelő füzet áttekintése alapján a kezelésekre az jellemző, hogy a betegek nagy gyógyszeradagokat kapnak és többnyire két, esetleg három nyugtatót is kombinál egymással az ideggyógyász. E mögött a gyógyszerelési gyakorlat mögött feltehetően az a szemlélet húzódik meg, hogy a több gyógyszer jobb. Ez azonban ebben a formában nem helytálló. Sok szellemi fogyatékos ugyanis paradox módon reagál a nyugtatókra (ahelyett, hogy megnyugodna még nyugtalanabbá válik), mivel azok csökkentik az amúgy is alacsony szintű szellemi kapacitásukat és ezzel az un. mentális fékrendszer hatékonyságát.

Heti gyakorisággal rendel az intézetben egy szintén tiszafüredi fogorvos és egy bőrgyógyász is. A sok fogászati és bőrgyógyászati probléma miatt nagy szükség van a munkájukra. A szűrővizsgálatok közül éves gyakorisággal történik a tüdőszűrés, nőgyógyászati vizsgálatra csak szükség esetén kerül sor. Tiszafüreden kórház nincs csak szakrendelő, de ide soha nem visznek gondozottakat. Külön megállapodásuk csak a laboratóriummal van, jelesül, hogy az otthonban levett vért a labor vizsgálja meg. Ha kórházi kezelésre van szükség, akkor a Karcagi Városi Kórházba viszik a betegeket, ahol minden szükséges osztály - beleértve a pszichiátriait is - rendelkezésükre áll.
 
A gondozottakkal való bánásmód kérdésében tapasztaltak ellentmondásosak. Az otthonban hálós ágyat  sehol sem találtunk. Nyílt durvaságot nem tapasztaltunk, de három gondozott napközben is kényszerzubbonyban volt. Az igazgatónő szóbeli tájékoztatója szerint egyiküknek alkalmanként fékezhetetlen agresszív kitörései vannak és saját maga kéri a kényszerzubbony alkalmazását. A szúrópróbaszerűen megnézett osztályos átadó füzetekben nem volt írásos nyoma annak, hogy ki, miért és mennyi időre rendelte el a kényszerzubbonyos korlátozást. Ez a gyakorlat komoly garanciális problémákat vet fel. Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény 2. § (1) bekezdésének értelmében az egészségügyi szolgáltatások és intézkedések során biztosítani kell a betegek jogainak védelmét. A beteg személyes szabadsága és önrendelkezési joga kizárólag az egészségi állapota által indokolt, a törvényben meghatározott esetekben és módon korlátozható. Az ezzel ellentétes intézeti gyakorlat az érintett gondozottak emberi méltósághoz fűződő alkotmányos jogával összefüggésben okoz visszásságot.  

A vizsgálat megállapítása szerint az intézet érdekképviseleti fóruma formailag megalakult, de gyakorlatilag nem működik annak ellenére, hogy az Szt. részletes eligazítást ad az érdekképviseleti fórum összeállítását, feladatait és működését illetően. A rendelkezésünkre bocsátott két jegyzőkönyv 1997. május 5-én készült. Ekkor hozták létre az "Érdekvédelmi Bizottságot", amelynek a tagjaivá az intézmény dolgozóin (négy fő) kívül két hivatásos gondnokot és három szülőt választottak. A másik, azonos napon készült jegyzőkönyv szerint azonban csak egy hivatásos gondnok tagja a bizottságnak, a másik helyett az igazgatónőt tüntették fel. Az érdekképviseleti fórum gyakorlati működésének hiánya - figyelemmel a gondozottak, hozzátartozóik, valamint az intézmény dolgozóinak törvényes érdekeire is - a jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével összefüggésben okoz visszásságot.

Az intézeti alapdokumentumok közül a házirendből az alábbi - jogszabály által kötelezően előírt - tárgykörök hiányoznak:  az együttélés szabályai, az intézetbe bevihető személyes használati tárgyak köre, az intézményi jogviszony megszűnésének szabályai, az egyéni és közösségi vallásgyakorlás szabályai, valamint az érdekképviseleti fórum működésének részletes szabályai. 

A hiányok pótlása szükségességén túl a hatályos házirend meglévő előírásai is felülvizsgálatra szorulnak. A szabályzat szerint: “ a (...) gondozott a számára kijelölt osztályon intézeti ruhát kap, a saját ruháját a szülő hazaviszi." Az 1/ 2000 (I.7.) SzCsM rendelet szerint az ellátást igénybe vevő alapszabályként a saját ruháját használja, amennyiben ilyennel nem rendelkezik, akkor az intézménynek kell biztosítani számára a jogszabályban felsorolt mennyiségű ruhát. Álláspontom szerint A saját ruházat használatának házirendben történő korlátozása jogellenes és egyben szükségtelen is.

Jogellenes a házirend azon előírása is, amely szerint: “A látogatási idő havonta 3 óra.” Ez a rendelkezés  figyelmen kívül hagyja az Szt. azon előírását, amely szerint a kiskorú szülei, illetve törvényes képviselője - évente legalább egyszer - tájékoztatást kap a gyermek állapotáról, fejlődéséről, egyéni fejlesztési tervéről. A szülők, illetve a törvényes képviselő számára biztosítani kell a foglalkozások látogatásának lehetőségét.

Ugyancsak jogellenes a házirend azon előírása, amely szerint: “(...) az intézetvezető a gondozott érdekében belátása szerint dönthet a gondozott hazautazását illetően olyan esetekben, ha a szülő nem, vagy csak nagyon ritkán látogatta gyermekét." Ehhez a korlátozáshoz az intézetvezetőnek a szülői felügyelet megvonását megelőzően nincs joga, azt követően pedig a gyám jogkörébe tartozik. 

Az intézet házirendje értelmében “dohányozni az intézet területén gondozottnak nem szabad." A nemdohányzók védelméről és a dohánytermékek fogyasztásának, forgalmazásának egyes szabályairól szóló 1999. évi XLII. törvény értelmében a személyes gondoskodást nyújtó szociális intézménynek csak az igénybevevők számára nyitva álló közösségi helyiségeiben tilos a dohányzás. 

Az intézet vezetőjével folytatott megbeszélés során nyilvánvalóvá vált, hogy az otthon nem működik szorosan együtt sem a megyei módszertani otthonnal, sem a fogyatékosok érdekvédelmét ellátó, érdekérvényesítését segítő megyei illetve országos szervezetekkel. 

A bentlakásos intézmények körében végzett vizsgálataim nyomán indult törvényességi, szakmai, és fenntartói ellenőrzések összességükben pozitívan befolyásolták az adott intézet működését. E vizsgálatok eredményeként az érintett intézetekben számos sérelmet és hiányosságot sikerült orvosolni, illetve megszüntetni. Ennek (is) köszönhetően a régi, szigorúan egészségügyi szemléletet egy modernebb, mentálhigénés, habilitációs szemlélet váltotta fel. A fenntartókat is igyekeztünk ösztönözni a valóságos problémák megoldására, és ezen igyekezetünk mára konkrét intézkedések formájában is tettenérhető. Mindamellett azonban olyan valós társadalmi ellenőrzésre is szükség van, amelyet csak egy legitim, érdekvédelmi-érdekképviseleti és az érdekeket érvényesíteni is képes szervezet gyakorolhat, célorientált és kiszámítható működése folytán. E rendszer kialakításában játszhatnak úttörő szerepet a különböző civil szervezetek, és a közösségek közötti civil szerveződések. Ezért külön és nyomatékosan is kérem az otthon fenntartóját, hogy szervezze illetve lehetőségeihez mérten segítse elő a fenntartói szakmai felügyelettől független civil kontrollt.
 
A vizsgálat által  feltárt hibák és hiányosságok ellenére az intézmény dolgozói szeretettel és mély humánummal foglalkoznak a gondjaikra bízott lakókkal. A gondozottak szemmel láthatóan jól érezték magukat, barátságosan, félelem nélkül közeledtek úgy a gondozókhoz, mint a számukra ismeretlen látogatókhoz. Nyitottak, közvetlenek, kedvesek és barátságosak voltak.

Tapasztalataimat összefoglalva meggyőződhettem arról, hogy emberközi kapcsolatok általunk tapasztalt minősége és az intézmény légköre megfelelő alapot nyújt a szakszerű feladatellátáshoz. Helyszíni vizsgálatom során, a vizsgálat megindításának alapjául szolgáló sajtóhírek nem nyertek bizonyítást. 

Ajánlások - Kezdeményezések

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében biztosított hatáskörömben, a Magyarországi Református Egyház Zsinata által fenntartott Tiszafüredi Református Egészségügyi Gyermekotthon működésével összefüggésben megállapított alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságok orvoslása érdekében a Magyarországi Református Egyház Zsinatának következő ajánlásokat teszem. Felkérem, hogy gondoskodjon
- az intézet érdekképviseleti fórumának működtetéséről,
- a feladatellátás személyi feltételeinek biztosításáról,
- az intézet alapító okiratának lakóotthoni ellátást is megjelölő kiegészítéséről. 

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdésében biztosított hatáskörömben az intézet működésével összefüggésben megállapított, az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságok orvoslása érdekében az intézet igazgatójánál kezdeményezem, hogy gondoskodjon
- az intézet házirendjének felülvizsgálatáról és jóváhagyásra való felterjesztéséről a fenntartónak,
- az intézeti munkaszervezés és feladatellátás napi gyakorlatának felülvizsgálatáról,
- orvosi rendelvény illetőleg jóváhagyás hiányában a betegekkel szemben alkalmazott korlátozó módszerek gyakorlatának haladéktalan megszüntetéséről, valamint a szükséges és alkalmazott korlátozások dokumentáltságának megteremtéséről, 
- a személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmények szakmai feladatairól és működési feltételeiről szóló 1/2000. (I.7.) SzCsM rendelet megkövetelte gondozási egységek és csoportok kialakításáról.

Kérem továbbá, hogy vegye fel a kapcsolatot az intézetben élő három kiskorú gyermek vér szerinti szüleivel és a szülők lakóhelye szerint illetékes gyermekjóléti szolgálattal. Amennyiben a szülők továbbiakban kapcsolatot tartanak a gyermekükkel, és alkalmasak a törvényes képviselet ellátására, segítse elő a hatékony kapcsolattartást, amennyiben a megkeresés eredménytelen úgy kezdeményezze a gyermekek átmeneti nevelésbe vételét.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 17. § (1) bekezdése alapján felkérem a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Közigazgatási Hivatal vezetőjét, hogy a megyei pszichiáter szakfelügyelő főorvos bevonásával segítse elő egy olyan végrehajtható intézkedési terv kidolgozását, amely garantálja az intézményben folyó ápoló-gondozó tevékenység lényeges javulását.

Budapest, 2002. február    .

									Lenkovics Barnabás