OBH 5766/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Kristó Annamária

Az eljárás megindulása:
	A panaszos beadványában azt sérelmezte, hogy Budapest X. kerületében, a Zsivaj utcai rendelőintézetben hosszú ideig nem volt háziorvosuk. Kaptak egy háziorvost, akit megkedveltek, azonban az állásra pályázatot írtak ki és a rendelőintézet igazgatója elbocsátotta a doktornőt. A panaszos azt kifogásolta, hogy az igazgató a döntéshozatalnál figyelmen kívül hagyta a betegek orvosválasztási jogát.

Érintett alkotmányos jog:
•	A lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog.
Alkotmány 70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.
(2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.
•	Az emberi méltósághoz való jog.
Alkotmány 54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.

Az ügy jogszabályi háttere:
•	Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény
Az alapellátás
88. § (1) A beteg lakóhelyén, illetve annak közelében biztosítani kell, hogy választása alapján igénybe vehető, hosszú távú, személyes kapcsolaton alapuló, nemétől, korától és betegsége természetétől függetlenül folyamatos egészségügyi ellátásban részesüljön.

A helyi önkormányzatok feladatai
152. § (1) A települési önkormányzat az egészségügyi alapellátás körében gondoskodik:
a) a háziorvosi, házi gyermekorvosi ellátásról,
[...] 
(2) A települési önkormányzat képviselő-testülete megállapítja és kialakítja az egészségügyi alapellátások körzeteit, több településre is kiterjedő ellátás esetén a körzet székhelyét.
•	Az egészségügyről szóló 1972. évi II. törvény végrehajtásáról szóló 16/1972. (IV. 29.) MT rendelet
13/A. § (1) Minden személynek joga van háziorvost, illetőleg házi gyermekorvost (a továbbiakban együtt: háziorvos) választani.
(2) Ezt a jogot a teljesen cselekvőképes személy személyesen, a korlátozottan cselekvőképes, illetve a teljesen cselekvőképtelen személy pedig törvényes képviselője útján gyakorolja.
(3) A gyógyító-megelőző ellátást - amennyiben gyógyintézeti vizsgálat, illetőleg gyógykezelés nem szükséges - a választott háziorvosok végzik.
13/B. § (1) Az orvosválasztás a választani kívánt háziorvosnál történő jelentkezéssel veszi kezdetét. Amennyiben a háziorvos a jelentkezést elfogadja, az őt választó személy (a továbbiakban: jelentkező személy) Társadalombiztosítási Azonosító Jelét nyilvántartásba veszi és igazolást állít ki a jelentkező személy részére arról, hogy háziorvosi ellátását vállalta. Az igazoláson fel kell tüntetni a háziorvos nevét, rendelőjének címét és telefonszámát.
(2) Az igazolással egyidejűleg az orvos a jelentkező személyt nyilvántartásba veszi, és kiállítja a "Beteg törzskartonja" elnevezésű nyomtatványt.
(3) Az orvos a jelentkezést elutasíthatja, de csak különösen indokolt esetben utasítható el annak a személynek a jelentkezése, akinek lakóhelye a háziorvos ellátási területén (körzetében) van, azonban abban az esetben is el kell látnia a területén lakó beteget, ha az más orvost nem választott és ellátatlansága az egészségét károsító vagy a gyógyulást lassító állapotromláshoz vezetne.
13/C. § (1) Évente egy alkalommal indokolás nélkül, ezen túlmenően indokolt esetben lehet átjelentkezni másik háziorvoshoz. Indokolt az átjelentkezés a tartózkodási hely megváltozása esetén, illetőleg minden olyan esetben, amikor a választott orvos felkeresése akadályba ütközik.
(2) Más háziorvoshoz történő átjelentkezéskor, az átjelentkezést elfogadó háziorvos az érintett személy írásbeli hozzájárulásával átkéri az őt választó személy előző háziorvosától az egészségügyi törzskarton kivonatát.
(3) Az újonnan választott háziorvos a 13/B. § (1) bekezdésében foglaltak szerint igazolja, hogy az átjelentkezett személy orvosi ellátását vállalja.
(4) A választást követő körzetmódosítás, illetve rendelési idő változás a bejelentkezett személyek ellátását - amennyiben átjelentkezés nem történik - nem érinti.
(5) A jelentkező, illetve átjelentkező személy törzskartonját, annak kivonatát, az érintett személy beleegyezése nélkül más háziorvosnak átadni nem lehet. Az érintett személy hozzájárulását kell vélelmezni, ha a választott háziorvos feladatait annak körzetében (rendelőjében) időlegesen vagy véglegesen más háziorvos látja el.
(6) A 13/B. § (3) bekezdésével, valamint a 13/C. § (1) bekezdésével kapcsolatos vitás kérdésekben a jelentkező személy állandó tartózkodási helye szerint illetékes városi (fővárosi kerületi) tisztifőorvos dönt.
13/D. § (1) Az orvosválasztás elősegítése céljából a települési önkormányzat jegyzője közszemlére teszi az orvosi körzetek területi elhelyezkedését, valamint a körzetek lakosságának orvosi alapellátását végző háziorvosok nevét és képesítési adatait. A háziorvosi körzeteket érintő változásokat - ideértve a háziorvos helyettesítését, illetve a személyében bekövetkezett változást - a közszemlére tétel során folyamatosan aktualizálni kell.
(2) Az (1) bekezdésben foglaltakon túlmenően minden orvos a Magyar Orvosi Kamara orvosetikai normáival és az egészségügyi dolgozók rendtartásában foglaltakkal összhangban tájékoztatást adhat saját személyéről és gyógyító munkájának tárgyi feltételeiről. Az orvos e tevékenysége során más orvosra vonatkozóan semmilyen tényt, adatot nem közölhet.

Megállapított tényállás és a vizsgálat megállapításai:
	A beadványban előadottak alapján munkatársam - rövidúton - megkereste az ügyben illetékes önkormányzatot és téjékoztatást kért a beadványban előadottakkal kapcsolatban.
	A Kőbányai Egészségügyi Szolgálat tájékoztatása alapján megállapítottam, hogy Budapest X. kerületében, a Zsivaj u. 2. szám alatti háziorvosi rendelőben a 2761-es háziorvosi praxis orvosa, Dr. H. L. 1999. februárjában megbetegedett, körzetét a rendelőben váltótársa helyettesítéssel látta el.
	Nagy terhet jelentett a hosszú távú helyettesítés, ezért a rendelő orvosai segítségével a helyetteseket 4-5 havonta váltották, bízva abban, hogy H. doktor bármikor meggyógyulhat és visszajön.
	2000. májusában H. doktor táppénzes éve lejárt, munkába állni viszont nem tudott, saját jogon leszázalékolást indított el, fizetés nélküli szabadságot kért helyzetének rendezéséig 2000. november 8-ig, melyet a munkáltató önkormányzat engedélyezett.
	A helyettesítések már több mint egy éve folytak, ezért a rendelő orvosaival egyeztetve - főként a nyári szabadságolások alatti biztonságos betegellátás érdekében - külső helyettes orvost kerestek. Ekkor jelentkezett Dr. T. I., aki jelezte, hogy nincs állása, szívesen vállalná a helyettesítést. A Kőbányai Egészségügyi Szolgálat 2000. július 17-től alkalmazta szerződéssel, határozott időre - Dr. H. L. fizetés nélküli szabadságának idejére - T. doktort. Egyidejűleg  tájékoztatták arról is, hogy az állás - a jogszabályoknak megfelelően - valószínűleg ősszel meghirdetésre kerül.
	Dr. H. L-t október végén a leszázalékolással kapcsolatos orvosi vizsgálaton rokkantnak minősítették, így 2000. november 7-én közalkalmazotti munkaviszonyát megszüntették, ezzel Dr. T. I. határozott idejű szerződése is lejárt.
	A megüresedett állást a Kőbányai Egészségügyi Szolgálat pályázat útján az Egészségügyi Közlönyben meghirdette, amelyre nyolcan jelentkeztek, köztük Dr. T. I. is. A jogszabályoknak megfelelő bíráló bizottság döntése alapján azonban az állást más nyerte el.
	Ezek után Dr. T. I. - illetve a doktor érdekében szóló lakosok - minden létező fórumon (Kőbányai Önkormányzat Képviselő-testülete, Polgármester, Egészségügyi Minisztérium, Magyar Orvosi Kamara, ÁNTSZ, Budapest Főváros Közigazgatási Hivatala) panaszt tett, amely szerint jogtalanul szüntették meg munkaviszonyát, elfogult volt a bíráló bizottság, nem tartották be a törvényben előírt határidőket.
	Budapest Főváros Közigazgatási Hivatal levele alapján a Kőbányai Önkormányzat jegyzője az esetet kivizsgálta, és megállapítása szerint a Kőbányai Egészségügyi Szolgálat a mindenkor hatályos jogszabályoknak megfelelően járt el.
	A beadványban előadottak alapján lefolytatott vizsgálatom során az Alkotmányban biztosított lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog és az emberi méltósághoz való joggal összefüggésben a betegek önrendelkezéshez való jogának érvényesülését vizsgáltam.

I.

 Az Alkotmány 70/D. §-ában biztosítja a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogot, amelyet az állam az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével biztosít a Magyar Köztársaság területén élőknek.
	Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény (a továbbiakban: Eütv.) 152. § (1) bekezdésének a) pontjában a helyi önkormányzatok feladatává teszi az egészségügyi alapellátás körében a háziorvosi ellátásról való gondoskodást.
	Az Alkotmányban biztosított lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joggal összefüggésben nem tártam fel visszásságot. Megállapítottam, hogy a panaszolt önkormányzatot nem terhelte mulasztás, mert a körülményeknek megfelelően gondoskodott az alapellátás folyamatos biztosításáról, ezzel eleget téve a törvényekben előírt kötelezettségének. Az állás betöltését illetően pedig a pályázat elbírálásával kapcsolatos kérdés vizsgálata nem tartozik az országgyűlési biztos vizsgálati körébe, hanem ez a kérdés a munkaügyi bíróság hatáskörébe tartozik.

II.

A panaszos beadványában kifejezetten azt sérelmezte, hogy az intézmény igazgatója nem vette figyelembe a betegek szabad orvosválasztási jogát.

Az Alkotmánybíróság 56/2000. (XII. 19.) számú határozatában kifejtette, hogy: "Az orvosválasztási szabadság érvényesítése függ az ellátás formájától: egyes esetekben a megfelelő tájékoztatást követően a tiltakozás hiánya is beleegyezésként értékelhető, máskor a beteg kifejezetten rendelkezhet az orvos személyéről. Kivételes esetektől eltekintve ez utóbbi körbe tartozik a háziorvos megválasztása. A háziorvosi ellátás az Eütv. 152. § (1) bekezdése alapján az egészségügyi alapellátás körébe tartozik, amelynek tartalmát a 88. § (1) bekezdése határozza meg: "A beteg lakóhelyén, illetve annak közelében biztosítani kell, hogy választása alapján igénybe vehető, hosszú távú, személyes kapcsolaton alapuló, nemétől, korától és betegsége természetétől függetlenül folyamatos egészségügyi ellátásban részesüljön." [...] Az állampolgár és háziorvosa közötti kapcsolat a leginkább bizalmi jellegű és általában hosszú távra szóló orvos-beteg jogviszony. Ezért alapvető jelentőségű, hogy az állampolgár háziorvosi ellátását olyan orvos végezze, akit maga az érintett választott. [...]
A háziorvos megválasztásának jogát az Eütv. 88. § (1) bekezdésének megfelelően az Eür. 13/A. § (1) bekezdése deklarálja: "Minden személynek joga van háziorvost, illetőleg házi gyermekorvost (a továbbiakban együtt: háziorvos) választani." A 13/B. § (1) bekezdése szerint a háziorvos választása az állampolgár aktív magatartásával, "a választani kívánt háziorvosnál történő jelentkezéssel" történik. A (3) bekezdés szerint az orvos a jelentkezést elutasíthatja, de csak különösen indokolt esetben utasítható el annak a személynek a jelentkezése, akinek lakóhelye a háziorvos ellátási területén (körzetében) van, azonban abban az esetben is el kell látnia a területén lakó beteget, ha az más orvost nem választott és ellátatlansága az egészségét károsító vagy a gyógyulást lassító állapotromláshoz vezetne. A szabad orvosválasztás alapján lehetőséget kell biztosítani a beteg számára, hogy döntését megváltoztassa. Ezt a szempontot juttatja érvényre a 13/C. § (1) bekezdése, amely kimondja: "Évente egy alkalommal indokolás nélkül, ezen túlmenően indokolt esetben lehet átjelentkezni másik háziorvoshoz. Indokolt az átjelentkezés a tartózkodási hely megváltozása esetén, illetőleg minden olyan esetben, amikor a választott orvos felkeresése akadályba ütközik."
	Az Eütv. az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében foglalt emberi méltósághoz való jogot érvényre juttató garanciális rendelkezéseket tartalmaz a betegek önrendelkezési joga tekintetében. Az Eütv. 8. §-ában biztosított orvosválasztás szabadsága szoros kapcsolatban áll az Alkotmány 54. § (1) bekezdéséből következő önrendelkezési joggal. A fent kifejtettek alapján megállapítottam, hogy a beteg szabad orvosválasztáshoz való joga azt jelenti, hogy a lakóhelyén, illetve annak közelében biztosítani kell a beteg számára, hogy a saját döntése alapján, aktív magatartásával választhasson orvost, azonban semmi esetre sem jelenti azt, hogy a betegek szabad orvosválasztási jogukra hivatkozva a pályázati úton meghirdetett állások betöltésébe beleszólhatnának. A szabad orvosválasztáshoz való jog gyakorlása a választani kívánt háziorvosnál történő jelentkezéssel veszi kezdetét.
	Összegezve a vizsgálatom megállapításait nem tártam fel sem a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joggal, sem az emberi méltósághoz való joggal összefüggésben alkotmányos visszásságot, ezért az ügyet további vizsgálat nélkül lezártam.

Budapest, 2001. augusztus 30.

Lenkovics Barnabás