OBH 5764/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Endrődi Zsuzsa

Az eljárás megindulása:
	A panaszos amiatt fordult hozzám, hogy a Szekszárdi Kórház Tüdőgyógyászati Osztályán 2000. 07. 05-én elhunyt édesapja holttestét a boncolást követően megbízása nélkül kiadták a temetkezési szolgáltatónak azzal, hogy eltemettetéséről az önkormányzat gondoskodik. Mire a panaszos a kórházat felkereste, addigra az elhunytat elhamvasztották, pedig ő hagyományos módon akarta eltemettetni. Úgy érzi, hogy a történtek sértik a kegyeleti jogát, ezért kérte, hogy vizsgáljam ki a kórház, a temetkezési vállalkozó és az önkormányzat eljárását.

Érintett alkotmányos jogok:
A panaszban előadottak felvetették az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt jogbiztonságból levezethető tisztességes eljáráshoz való jog, és az 54. § (1) bekezdésében foglalt emberi méltósághoz való jogból levezethető kegyeleti jog gyakorlásához való jog sérelmének gyanúját, ezért az ügyben vizsgálatot indítottam.

Alkalmazott jogszabályok:
•	PTK. 4. § (1) bekezdés: A polgári jogok gyakorlása és a kötelezettségek teljesítése során a felek a jóhiszeműség és a tisztesség követelményeinek megfelelően, kölcsönösen  együttműködve kötelesek eljárni.
(4) bekezdés: Ha ez a törvény szigorúbb követelményt nem támaszt, a polgári jogi viszonyokban úgy kell eljárni, ahogy az az adott helyzetben általában elvárható.

•	A temetőkről és a temetkezésről szóló 1999. évi XLIII. törvény végrehajtására kiadott  145/1999.(X. 1.) Korm. rendelet (továbbiakban: rendelet)  30. § (1)-(2) bekezdése, mely szerint azt aki törvény alapján temetésre kötelezett és a kötelezettségét nem teljesíti, az elhalálozás helye szerint illetékes települési önkormányzat  jegyzője felszólítja 15 napon belüli teljesítésre. Ha  a kötelezett a felszólításnak nem tesz eleget, az elhunytat közköltségen kell eltemetni. A közköltségen történő temetés esetén a temetésre kötelezett személyt a temetés helyéről és idejéről értesíteni kell. 

•	A 34/1999. (IX. 24.) BM-EüM-IM  együttes rendelet 5. § (5) bekezdése, mely szerint a halál okát megállapító orvos a halottvizsgálati bizonyítvány  I-II. és III. példányát postai úton ajánlott küldeményként, vagy kézbesítő utján lezárt borítékban megküldi a haláleset helye szerint illetékes anyakönyvvezetőnek, aki a haláleset anyakönyvezése s az anyakönyvi folyószámnak a halottvizsgálati bizonyítványon történő feltüntetése után az I. példányt megküldi a Központi Statisztikai Hivatal területileg illetékes igazgatóságának, a II. példányt anyakönyvi alapiratként megőrzi, a III. példányt megküldi a haláleset helye szerint illetékes jegyzőnek a hagyatéki eljárás megindítása érdekében.
16. §  (1) bekezdés: A beteg kórházba való felvételekor fel kell jegyezni annak a hozzátartozónak a nevét és lakcímét, akit a beteg esetleges haláláról értesíteni kell. 
A kórházban bekövetkezett halálesetről az elhunyt személy hozzátartozóját a kórház a működési rendjében meghatározottak szerint haladéktalanul értesíti. Az értesítésnek tartalmaznia kell az elhunyt személy nevét, születési évét, és az anyja nevét. 

•	A közérdekű bejelentésekről, javaslatokról és panaszokról szóló 1977. évi I. törvény 18. § (1) bekezdése, mely szerint ha a panasz valamely szerv tevékenysége (mulasztása) ellen irányul, a panaszt az érintett szerv vezetője vizsgálja meg és intézi el.
19. § (1) bekezdés: A panaszt a lehető legrövidebb idő alatt, de legkésőbb a benyújtástól számított harminc napon belül el kell intézni.

•	A Távírószabályzat kiadásáról szóló 6/1968. (VI. 4. ) KPM rendelet 26. § (1) bekezdés, mely szerint a feladó kikötheti, hogy a Posta a távirat kézbesítésének pontos idejét (nap, óra perc) a kézbesítés után vele távirati úton azonnal közölje. 

A megállapított tényállás és a vizsgálat megállapításai:
	A panaszos előadásából, a csatolt iratokból és a Szekszárdi Kórház jogi képviselőjének tájékoztatása alapján az alábbi tényállást állapítottam meg:
	A panaszos édesapja 2000. június 30. napján 17 órakor került felvételre egy kerékpárral történt balesetet követően, majd rövid gyógykezelés után, július 5. napján 14 óra 55 perckor  elhunyt. A halál pontos okának megállapítása érdekében boncolására került sor, mert nem volt kizárható esetleges bántalmazása sem.
A beteg TAJ számmal nem rendelkezett, ezért keresték meg Ozora Község Önkormányzatát, ahol teljes körű tájékoztatást adtak az elhunyt életviteléről. Elmondták, hogy ismert hajléktalan volt, mert a faluba költözését követően hamarosan eladta ingóságait, majd lakóházát is italozó életmódja miatt. Munkaviszonyban nem állt, néhány alkalommal átmeneti segélyt kapott, majd három évvel ezelőtt rendszeres szociális segélyt állapítottak meg részére és szívességi lakáshasználóként ismerősei lakóházában élt.  Mindenki úgy tudta, hogy nincs hozzátartozója. A kórházba történő felvételekor azonban megjelölte a panaszost, mint azon hozzátartozóját, akit értesíteni kér. Az értesítést a Kórház csak a halálesetet követően július 5-én  küldte el, és ezt az elhunyt kórlapjára fel is jegyezték.
	A táviratot azonban a panaszos csak július 7-én este 21 órakor kapta meg, az ügyeletes postás- tól. A panaszos nyomban felhívta a nővérét, hogy értesítse édesapjuk haláláról, aki megnyugtatta, hogy másnap intézkedik majd. Július 8-án a reggeli órákban felhívta a kórházat ahol az ügyeletes orvos úgy tájékoztatta, hogy hétfőn boncolják az elhunytat, pedig a boncolás a halottvizsgálati bizonyítvány szerint a boncolás már 07.06-án megtörtént. A panaszos nővére az ügyeletes orvos tudtára adta, hogy a család nem kívánja a boncolást és jelezte, hogy hétfőn július 10-én érkeznek Szekszárdra. Vasárnap az elhunyt gyermekei megbeszélést tartottak a teendőkről és akkor vették észre, hogy a táviratot július 5-én szerdán 15 óra 23 perckor adta fel a Kórház. A távirat tehát valahol elfeküdt több, mint 48 órán keresztül.
	Megegyeztek abban, hogy édesapjukat hagyományos módon Ürömön temetik el. Felhívták otthonában telefonon Üröm anyakönyvvezetőjét, aki  készséges felvilágosítást adott arról, hogy mit kell tenniük. Értesítették a pilisvörösvári temetkezési szolgáltatót és személyesen felkeresték a temető gondnokát, hogy kiválasszák a sírhelyet. Hétfőn reggel indult a panaszos Ozorára, a testvére Szekszárdra és telefonon tartották egymással a kapcsolatot.
	A panaszost Ozorán a jegyző fogadta és amikor elmondta, hogy azért van itt, mert értesítést kapott édesapja haláláról, akkor a jegyző rövid megbeszélést tartott a polgármesterrel, majd tudatta a hozzátartozókkal az elhunyt utolsó lakóhelyét és azt, hogy utána ingó és ingatlan vagyon nem maradt. A hivatal egy dolgozója kísérte el a panaszost édesapja lakóhelyére, ahol megdöbbentették őt a rossz körülmények.
Ott magához vette a családi fényképeket, édesapja születési és házassági anyakönyvi kivonatát, nyugdíjszelvényét és TB kártyáját, egy öltönyét, és egy fizetetlen villanyszámlát. Ezek után intézkedtek az elhunyt nyugdíja és villanyszámlája ügyében.
Közben Szekszárdon a panaszos nővére a vezető főorvostól megtudta, hogy a kórház az elhunytat kiadta a temetkezési vállalkozónak, mert az ozorai önkormányzat köztemetést rendelt el.  Erről telefonon értesítette a panaszost, aki azonnal visszafordult Ozorára,  és magyarázatot kért a polgármestertől.
A polgármester asszony elmondta, hogy az elhunyt milyen körülmények között élt, és szemrehányást tett a panaszosnak azért mert nem törődött az édesapjával.
Elmondta, hogy a temetkezési vállalkozó kereste meg azzal, hogy a kórház már többször értesítette, hogy a panaszos édesapja elhunyt, de annak ellenére a hozzátartozók nem jelentkeztek érte. A polgármester asszony azt válaszolta, hogy ebben az esetben az eltemetés az önkormányzat feladata, intézze a vállalkozó a szokásos módon (hamvasztással) a temetést.
A beszélgetés során a polgármester asszony felhívta a temetkezési vállalkozót, hogy megtudja,  mit intézkedett. A hozzátartozók megdöbbenésére a hamvasztás már megtörtént. A temetkezési vállalkozó azt a magyarázatot adta, hogy ő a halottról a kórház megkeresése alapján értesült, de nem tudja, hogy ott kivel beszélt. Átadott egy eredeti ruhaleltárt és egy igazolás c. iratot, továbbá a panaszos kérésére az elhunyt hamvait. A temetés július 14-én volt Pilisvörösváron. A halotti anyakönyvi kivonatot a panaszos július 14-én a temetés napján kapta meg.
A panaszos a temetés után levélben fordult a Szekszárdi Kórház igazgatójához, Ozora polgármesteréhez. a temetkezési vállalkozóhoz és a krematórium ügyvezetőjéhez, hogy a történtekről magyarázatot kapjon.
A kórházból választ nem kapott, azon kérelmére pedig, hogy a boncolási jegyzőkönyvből küldjenek egy példányt azt a választ kapta, hogy azt külön kérvényre csak a kórház igazgatójától kaphatja meg.
A polgármester asszony a válaszlevelében a panaszos szerint megengedhetetlen hangon bíráskodott, amiért nem törődtek az elhunyttal.  Azt állította, hogy az elhunyt letagadta a családját, azt mondta senkije sincs. A panaszos a kérdéseire végül nem kapott választ.
A temetkezési vállalkozó a polgármesterével azonos hangú levélben válaszolt.
A krematórium levélben nem adott választ, személyes találkozót kért a panaszostól, de ő a munkája és családja miatt nem tudott erre időt szakítani. Ismételten levélben kérte a tájékoztatást, de választ nem kapott.
A helyi postán személyesen tett panaszt, ahol a posta vezetője a késedelmes kézbesítés körülményeiről jegyzőkönyvet vettek fel azzal, hogy azt továbbítják kivizsgálásra a felettes szervhez. A panaszos többszöri érdeklődésére sem kapott választ a vizsgálat eredményéről. A hálózatüzemeltetési igazgatóhelyetteshez benyújtott panaszára a vizsgálat vezetője személyesen tájékoztatta arról, hogy a helyi posta vezetője nem továbbította a jegyzőkönyvet, ezért és a késedelmes kézbesítés miatt a posta dolgozóival szemben személyi felelősségrevonást alkalmaznak  Szeptember 8.-i levélben az igazgatóhelyettes a fentieken kívül arról tájékoztatta a panaszost, hogy a postatörvény alapján nem felel a postai szolgáltató a szolgáltatás késedelmes teljesítéséből eredő kárért. Csak a számlával igazolt költségek kifizetésére van lehetőség.

A fenti tényállással kapcsolatban a következő megállapításokat teszem:
	A vonatkozó jogszabályok nem tartalmazhatnak az adott jogviszonyra vonatkozóan mindenre kiterjedő részletes szabályozást. Ezért fogalmazza meg általában a Polgári Törvénykönyv a kellő gondosság, a jóhiszemű és tisztességes eljárás követelményét.
Jelen esetben a kórház eljárását a jogszabály úgy szabályozza, hogy a beteg kórházba való felvételekor fel kell jegyezni annak a hozzátartozónak a nevét, akit a beteg esetleges haláláról értesíteni kell. E kötelezettségének a kórház eleget tett. Tekintve azonban, hogy a beteg utcai baleset után került a kórházba, elvárható lett volna, hogy az általa megnevezett hozzátartozót a kórház arról a tényről is értesítse, hogy a beteg a gyógykezelése alatt áll.
	Ez az értesítés azonban nem történt meg annak ellenére, hogy az elhunyt a kórházba kerüléskor kérte, hogy értesítsék a lányát. 2000. július 5-én halála napján feladták a táviratot, de nem győződtek meg arról, hogy ez célba ért, pedig a feladó kikötheti, hogy a Posta a távirat kézbesítésének pontos idejét vele távirati úton közölje. A panaszos nővére a távirat kézbesítését követően, 07.08-án reggel nyomban felhívta a kórházat, ahol az ügyeletes orvostól téves tájékoztatást kapott a boncolás idejére vonatkozóan. Ha az ügyeletes orvos kellő gondossággal jár el, a  hozzátartozóknak pontos információt ad, ez befolyásolta volna  további intézkedéseiket.
A halottvizsgálati bizonyítványt az anyakönyvvezető 2000. 07. 06-án iktatta. Az önkormányzat akkor járt volna el helyesen, ha a rendelet szabályainak megfelelően felszólítja a temetésre kötelezettet, hogy kötelezettségének 15 napon belül tegyen eleget.  Ezen intézkedés elmaradását az sem igazolja hogy az elhunytat a településen hajléktalannak és egyedülállónak ismerték, mert a kórház a halottvizsgálati bizonyítványra feljegyezte a hozzátartozó nevét és címét. E tényt az önkormányzatnak nem lett volna szabad figyelmen kívül hagynia. Ha úgy ítélte meg a helyzetet, hogy köztemetést kell elrendelnie, a rendelet szerint a temetés helyéről és idejéről a halotti bizonyítványban megjelölt hozzátartozót akkor is értesítenie kellett volna. 
	Az értesítési kötelezettség véleményem szerint akkor is fennáll, ha az elhunyt és a hozzátartozók kapcsolata nem volt rendszeres. A panaszos előadásából, valamint az önkormányzatnál 2000. december 7-én készült feljegyzés alapján is megállapítható, hogy az elhunyt a családja előtt titkolta italozó életmódját, és munkanélküli, nehéz életkörülményeit, továbbá azt, hogy életmódja miatt kénytelen volt mindenét eladni. Ezért az önkormányzatnak azzal a bíráló magatartásával, amelyet a panaszossal szemben tanúsított nem értek egyet. Az önkormányzatot a jogszerű intézkedések megtételében nem befolyásolhatja tisztségviselőinek  vagy munkatársainak a hozzátartozókról  kialakított magánvéleménye.
A fentiek alapján megállapítom a kórház mulasztását amiatt, hogy a hozzátartozó értesítése, illetve tájékoztatása során nem a tőle elvárható gondossággal járt el, valamint Ozora Önkormányzatának polgármestere és jegyzője mulasztását amiatt, hogy a köztemetésről nem a jogszabály előírásainak betartásával intézkedett. Mulasztott a Szekszárdi Kórház Igazgatója azzal is, hogy az elhunyt leányának panaszbeadványára nem válaszolt. A panasztörvény 18. §-a szerint ha a panasz valamely szerv tevékenysége (mulasztása) ellen irányul, a panaszt az érintett szerv vezetője vizsgálja meg és intézi el. A panaszt a lehető legrövidebb idő alatt, de legkésőbb a benyújtástól számított 30 napon belül el kell intézni. E mulasztások a  panaszos fent említett alkotmányos jogaival összefüggő visszásságot okoztak.
	A temetkezési szolgáltató és a krematórium mulasztását nem állapítom meg, mert ők megbízás alapján intézkedtek, és nem voltak mindazon információk birtokában amelyekkel a kórház és az Önkormányzat rendelkezett. A rendelet hivatkozott szakasza a jegyző kötelességévé teszi a temetésre köteles hozzátartozó felszólítását.
	Véleményem szerint a jegyző feladata köztemetés esetén a hozzátartozónak értesítést küldeni a temetés helyéről és idejéről is. Ehhez azonban szükséges, hogy mindez a jegyző előtt is ismert legyen.
	A posta eljárását nem vizsgáltam, mert a helyi postahivatal mulasztását a Budapest-vidéki Igazgatóság kivizsgálta, megállapította, hogy a vállalt szolgáltatás esetében a kézbesítési idő nem volt elfogadható, ezért a felelős dolgozókkal szemben személyi felelősségrevonást alkalmazott. Vállalta a panaszos kimutatható kárának (a számlával igazolt költségek) megtérítését. A Budapest-vidéki Igazgatóság intézkedésével egyetértek, ezért a posta mulasztásával kapcsolatban kezdeményezéssel nem élek.
	A panaszos a történtek miatt ezen felül is kártérítést szeretne a közreműködő szervektől.
A történteken nem lehet változtatni. A panaszos akarata részben teljesült, édesapja hagyományos temetéséről már nem lehetett szó, de hamvait az általa választott nyughelyen temethette el. Annak megítélése, hogy emiatt milyen kártérítésben lehet része nem tartozik a hatáskörömbe. Ezért ilyen igényérvényesítésében nem tudok a segítségére lenni. Ajánlom, hogy ebben a kérdésben az eddig is közreműködő ügyvéd tanácsának megfelelően járjon el.
A panaszos konkrét sérelmét orvosolni nem tudom, a vizsgálat során feltárt visszásságok kiküszöbölését a jövőre nézve kezdeményezem az érintett szerveknél.

Kezdeményezések:
	Kezdeményezem, hogy a Tolna megyei Önkormányzat Kórházának Igazgatója a szervezeti és működési szabályzatban határozza meg a kórházban kezeltek hozzátartozóinak értesítési és tájékoztatási szabályait és az elhunytak kiadására vonatkozó eljárási rendet, valamint a panaszbeadványok elintézésére vonatkozó előírásokat.
	Kezdeményezem, hogy Ozora Polgármestere és Jegyzője tegyen intézkedéseket annak érdekében, hogy a köztemetés elrendelése mindenkor a 145/1999. (X. 1.) Korm. rend. 30. §-ában foglaltaknak megfelelően történjen, és a temetés helyéről és idejéről a halotti bizonyítványban megjelölt hozzátartozó is tudomást szerezzen.

Budapest, 2001. december 10.

Lenkovics Barnabás