OBH 5472/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Gál Attila

A vizsgálat megindulása
	A panaszos, az Országgyűlési Biztos Hivatalához 2000. november 7-én érkezett beadványában azt sérelmezte, hogy a Budapesti Fegyház és Börtönben, ahol jogerős 10 évi szabadságvesztés büntetését tölti, elítélt társai állandóan zaklatják és bántalmazzák. Állítása szerint mindez azért történik, mert elítélt társai között vannak olyanok, akik rokonai annak a személynek, aki miatt őt testi fogyatékosságot okozó testi sértés miatt elítélték.
	A panaszos beadványában sérelmezi azt is, hogy - bár mindezt többször jelentette a bv. intézet felügyeletének, nevelő tisztjének és a parancsnoknak is, intézkedés nem történt. Helyzete annyira eldurvult, hogy legutóbb karját is eltörték és még őt fenyítették meg. Nem mer sétára menni és nem meri rokonai látogatását fogadni, mert azokat is megfenyegették.
A panaszban foglaltak alapján felmerült annak gyanúja, hogy a panaszos fogvatartása alatti sérelmeit nem orvosolva, őt megalázó bánásmódban részesítik, személyi biztonságát veszélyeztetik. Ezért az országgyűlési biztosról szóló 1993. évi LXIX. sz. törvény (Obtv.) 17. § (1) bekezdése alapján a panasz vizsgálatát rendeltem el. Ennek keretében a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokát az Obtv. 18. § (3) bekezdésére figyelemmel vizsgálat tartására kértem fel.

Az érintett alkotmányos jog
•	Az Alkotmány 54. § (2) bekezdésében rögzített a megalázó elbánás tilalma.
•	Az Alkotmány 55. § (1) bekezdésében deklarált személyi biztonsághoz való jog.

Az alkalmazott jogszabályok
•	A büntetések és intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. sz. tvr. (Bv.tvr.)
2. § (1) Az elítélttel szemben csak az ítéletben és a törvényben meghatározott joghátrányok alkalmazhatók.
(2) Az elítélt jogosult
c) személyhez fűződő jogainak, így különösen a jó hírének, magántitkának, a személyes adatainak a védelmére, magánlakásának sérthetetlenségére.
21. § (1) Az elítélt emberi méltóságát tiszteletben kell tartani, nem lehet őt kínzásnak alávetni, kegyetlen, embertelen, megalázó bánásmódban részesíteni, rajta orvosi kísérletet vagy a beleegyezése nélkül tudományos vizsgálatot vagy kísérletet végezni.
(2) A szabadságvesztés végrehajtása során a neveléshez és a büntetésvégrehajtás rendjéhez szükséges fegyelem érvényesül.
24. § A szabadságvesztést a bíróság által meghatározott fokozatban - fegyházban, börtönben vagy fogházban - és a büntetés-végrehajtási szervezet által kijelölt, lehetőleg az elítélt lakóhelyéhez legközelebb eső büntetés-végrehajtási intézetben hajtják végre. A fegyház a börtönnél, a börtön a fogháznál szigorúbb végrehajtási mód.
25. § (1) A szabadságvesztés végrehajtása során biztosítani kell az elítélt
b) elhelyezését, élelmezését, ruházatát és egészségügyi ellátását,
d) munkáltatását,
e) a büntetés céljával nem ellentétes jogainak gyakorlását.
33. § (1) Az elítélt köteles - különösen -
a) a szabadságvesztést a büntetés-végrehajtási szervek által meghatározott helyen tölteni;
b) eltűrni a más nemű és más fokozatú elítéltektől való elkülönítést, az életkori, kriminológiai, biztonsági, nevelési és egészségügyi szempontok szerinti csoportba sorolását;
36. § (1) Az elítélt jogosult
a) a higiéniai feltételeknek megfelelő egészséges elhelyezésre, az egészségi állapotának és a szabadságvesztés végrehajtása alatti tevékenységének megfelelő élelmezésre, egészségügyi ellátásra;
c) legalább havonként látogató fogadására; ha a büntetés-végrehajtási intézet biztonsága indokolja, az elítélt rácson keresztül beszélhet a látogatóval;
k) naponként legalább egy órai szabad levegőn tartózkodásra;
42. § (1) A büntetésvégrehajtás rendjét vétkesen megsértő elítélttel szemben - nevelése, valamint a büntetésvégrehajtás rendjének biztosítása érdekében - a következő fenyítések alkalmazhatók:
d) a személyes szükségletekre fordítható összeg csökkentése,
(2) A személyes szükségletekre fordítható összeg hat hónapig terjedő időre, legfeljebb ötven százalékkal csökkenthető.
43. § (1) A fenyítés kiszabásánál figyelemmel kell lenni a fegyelemsértés súlyára és az elítélt eddigi magatartására, szem előtt tartva a fenyítés célját.
(3) Ha a fegyelemsértés bűncselekményt is megvalósít, a fenyítés mellett a feljelentést is meg kell tenni.

A vizsgálat megállapításai
	A Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoka a kért vizsgálatot lefolytatta, megállapításairól a 2000. november 28. napján kelt, 12-2-3069-E/3/2000. számú  átiratában tájékoztatott.
A Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokának megállapításait elfogadtam. E megállapítások és az ügyre vonatkozó iratok másolatai alapján a következőket állapítottam meg:
A panaszost, akit a bíróság emberölés kísérlete és életveszélyt okozó testi sértés büntette miatt jogerősen tíz évi fegyház büntetésre ítélt, a Budapesti Fegyház és Börtön 1996. szeptember  2-án fogadta be.
	A panaszos nevelőjének először 1997. január 28-án jelezte azt, hogy elítélt társaival nézeteltérései vannak, kérte nevelőjét, hogy helyezzék másik zárkába. Ezt követően, több mint két év eltelte után, az 1999. november 2-ai  meghallgatásakor panaszolta el az őt meghallgató ügyésznek, hogy fogvatartott társai többször bántalmazták, és kérte kisebb létszámú zárkába való áthelyezését. Az ügyészi meghallgatást követően, 1999. november hó 4. napján nevelője, majd az intézet osztályvezetője is meghallgatta, de a panaszos sem a bántalmazásának időpontját, sem annak személyét nem volt hajlandó megnevezni. Ezért a másik nevelési csoportba való helyezésére irányuló kérelmét elutasították. A panaszost erről írásban értesítették, mely döntést tudomásul vette, azt aláírásával igazolta.
	A panaszos 1999. december 7. napján írásban előterjesztett kérelmében, másik objektumba való helyezését kérte, arra hivatkozva, hogy elítélt társai folyamatosan zaklatják, mert vannak közöttük olyanok is akik az általa elkövetett bűncselekmény sértettjének rokonai. Bántalmazóit ekkor sem nevezte meg, a bv. intézet parancsnok-helyettese kérelmének azonban mégis helyt adva, 1999. december 8-án engedélyezte a másik objektumba való helyezését. Panaszost 1999. december 10. napján az intézet "B" objektumából az "A" objektumba helyezték. A panaszos 1999. december 31. napján munkahelyének megváltoztatását is kérte. E kérelemnek is helyt adva, a munkahelyét 2000. január 14. napjával megváltoztatták.
	Ilyen előzmények után a panaszos a későbbiekben már nem tett jelentést arról, hogy bántalmaznák, zaklatnák elítélt társai. - 2000. október 17-én azonban a bv. intézet mosdójában szóváltásba keveredett társaival, ennek során késsel támadt H. J. elítélt társára, aki őt egy lapáttal úgy megütötte, hogy bal alkarján 8 napon túl gyógyuló haránttöréses sérülést szenvedett. Emiatt  a panaszos és H. J. ellen fegyelmi eljárás indult, melynek eredményeként mindkettőjüket hat - hat hónapi időtartamra, a személyes szükségleteikre fordítható összeg 50 %-os csökkentése fenyítéssel sújtották. A panaszos ezt a fenyítést tudomásul vette, panaszt ellene nem jelentett be. Mindezt aláírásával igazolta.
H. J. ellen a bv. intézet a Btk. 170. § (2) bekezdésébe ütköző súlyos testi sértés bűntett miatt a feljelentést  a BRFK. X. kerületi Rendőrkapitányságánál megtette.
	A panaszos 2000. november 7. napján a korábbi indokok alapján ismételten kérte a másik objektumban való elhelyezését. Az intézet parancsnoka a panaszost személyesen meghallgatta. Ennek során a panaszos többszöri kérdésre sem volt hajlandó megnevezni az őt megtámadó elítélt társait. Az intézet parancsnoka mérlegelve azt a tényt, hogy a panaszos és az őt bántalmazó H. J. más-más körletben van elhelyezve, továbbá azt, hogy a panaszos 2000. október 26-án kérte a Balassagyarmati Fegyház és Börtönbe való átszállítását, melynek elbírálása folyamatban volt, a panaszos kérelmét elutasította.
Időközben, 2000. november 21-én a panaszos átszállítási kérelmét a Bv. Országos Parancsnokság  Fogvatartási Ügyek Főosztályának Büntetés-végrehajtási Igazgatási Osztálya engedélyezte. Az engedély alapján a panaszost  a szükséges adminisztráció elvégzése után a Balassagyarmati Fegyház és Börtönbe szállítják.
	A panaszos a rokonaival való kapcsolattartás körülményeit is sérelmezte. Megállapítható, hogy a panaszost édesanyja, aki Hajdú-Bihar megyében él, a nagy távolság miatt, 1996. júliusa óta összesen két alkalommal - 1999. márciusában és 2000. október 26-án - látogatta meg. Levelet, csomagot is rendszertelenül kapott. A kapcsolattartóként bejegyzett testvére, unokatestvérei, barátai egyszer sem látogatták meg. A kapcsolattartás rendszertelensége sem a bv. intézet eljárására, sem a panaszos rokonainak megfélemlítésére nem vezethető vissza.
	Összegezve megállapítható, hogy a panaszos kérelmeivel, panaszaival, állításával ellentétben, a bv. intézet minden alkalommal a jogszabályok rendelkezéseinek megfelelően foglalkozott. Döntéseiről a panaszost minden esetben írásban értesítette, melynek tényét a panaszos aláírásával igazolt. Panaszt a döntések ellen egyik esetben sem jelentett be.
A panaszosnak azt a kérelmét, amely miatt elsősorban fordult az Országgyűlési Biztos Hivatalához, a Büntetés-végrehajtás  Országos Parancsnoksága teljesítette, engedélyezte átszállítását másik bv. intézetbe, a Balassagyarmati Fegyház és Börtönbe. Ezzel hozzánk intézett panasza megoldódott.
A panaszos számára a bv. intézet a kapcsolattartást biztosította, rokonai, barátai azonban ezzel nem  éltek, illetve édesanyja csak rendszertelenül élt. Arra adat nem merült fel, hogy a panaszos kapcsolattartásának ily módon való alakulását bárki befolyásolta volna. Alkotmányos visszásságot tehát megállapítani nem lehetett. Ezért a vizsgálatot lezártam. Erről a Bv. Országos Parancsnokát, a Budapesti Fegyház és Börtön parancsnokát és a panaszost jelentésem egy-egy példányának megküldésével értesítem.

Budapest, 2000. december 7.

Gönczöl  Katalin