OBH 5314/2000., OBH 4892/2001.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Zséger Barbara

Az eljárás megindulása
	Mozgáskorlátozott panaszosok a beadványukban sérelmezték, hogy elutasították a fogyatékossági támogatás iránti kérelmüket. A panaszosok a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvény és a súlyos fogyatékosság minősítésének és felülvizsgálatának, valamint a fogyatékossági támogatás folyósításának szabályairól szóló 141/2000. (VIII. 9.) Korm. rendelet alapján fogyatékossági támogatás iránti kérelmet nyújtottak be. A jogszabályok szerint a támogatás iránti igényhez többek között mellékelni kell a fogyatékosságot igazoló orvosi dokumentációt. Az Országos Orvosszakértői Intézet I. fokú bizottságának szakvéleménye szerint azonban a panaszosok nem minősültek súlyos fogyatékosnak és így kérelmüket elutasították.

Alkalmazott jogszabályok
•	1998. évi XXVI. törvény a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról
1. § E törvény célja a fogyatékos személyek jogainak, a jogok érvényesítési eszközeinek meghatározása, továbbá a fogyatékos személyek számára nyújtandó komplex rehabilitáció szabályozása, és mindezek eredményeként a fogyatékos személyek esélyegyenlőségének, önálló életvitelének és a társadalmi életben való aktív részvételének biztosítása.
22. § A fogyatékossági támogatás a súlyosan fogyatékos személy részére az esélyegyenlőséget elősegítő, havi rendszerességgel járó pénzbeli juttatás. A támogatás célja, hogy - a súlyosan fogyatékos személy jövedelmétől függetlenül - anyagi segítséggel járuljon hozzá a súlyosan fogyatékos állapotból eredő társadalmi hátrányok mérsékléséhez.
23. § (1) Fogyatékossági támogatásra az a 18. életévét betöltött súlyosan fogyatékos Magyarországon élő magyar állampolgár, továbbá bevándorlási engedéllyel rendelkező külföldi, valamint a magyar hatóságok által menekültként elismert azon személy jogosult, akinek
...
d) a mozgásrendszer károsodása, illetőleg funkciózavara miatt helyváltoztatása a külön jogszabályban meghatározott segédeszköz állandó és szükségszerű használatát igényli (mozgásszervi fogyatékos).
...
és állapota tartósan vagy véglegesen fennáll, továbbá önálló életvitelre nem képes vagy mások állandó segítségére szorul.

•	141/2000. (VIII. 9.) Korm. rendelet a súlyos fogyatékosság minősítésének és felülvizsgálatának, valamint a fogyatékossági támogatás folyósításának szabályairól
1. § (4) A Fot. 23. § (1) bekezdése d) pontja alkalmazása során mozgásszervi fogyatékosnak azt a személyt kell tekinteni, aki helyváltoztatáshoz az állapota miatt az 1. számú melléklet 4. pontjában meghatározott segédeszköz állandó és szükségszerű használatát igényli.

1. számú melléklet a 141/2000. (VIII. 9.) Korm. rendelethez

4. Mozgásszervi fogyatékosnak kell tekinteni azt a személyt, akinek a mozgásrendszer károsodása vagy funkciózavara miatt a helyváltoztatása az alább felsorolt segédeszközök állandó és szükségszerű használatát igényli:
a) végtag protézisek
aa) alsó végtag protézisek (egy végtagra)
- lábszárcsonkra
- combcsonkra
- csípőízületi csonkra
- alsó végtag fejlődési rendellenességeire,
ab) felső végtag protézisek (mindkét végtagra)
- alkarcsonkra
- felkarcsonkra
- vállcsonkra;
b) végtag ortézisek
ba) alsó végtag ortézisek (mindkét végtagra)
- alsó végtag izomzatának bénulása esetén dinamikus rögzítéssel ortézisek
- járógépek,
bb) felső végtag ortézisek (mindkét végtagra)
- felső végtag izomzatának bénulása esetén,
bc) egy alsó és egy felső végtag ortézis;
c) személyes mozgás nem testen viselt segédeszközei
ca) egy karral működtetett járóeszközök
- hónalj- és könyökmankók, abban az esetben, ha az igénylő protézis vagy ortézis állandó használatára az állapotából következően nem képes,
cb) kerekesszékek (ideértve az olyan helyváltoztatást szolgáló eszközt is, amely valamilyen életfunkciót fenntartó készülékhez kötött)
- kézi meghajtású
- elektromos kerekesszék.

Érintett alkotmányos jogok
•	Alkotmány 54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.
•	Alkotmány 70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.
(3) A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.
•	Alkotmány 70/E. § "(1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak.
(2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg."

A vizsgálat megállapításai
	A fogyatékos személyek jogairól és esélyegyelőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvény szerint mozgásszervi fogyatékosként fogyatékossági támogatásra az a 18. életévét betöltött súlyosan fogyatékos Magyarországon élő magyar állampolgár, továbbá bevándorlási engedéllyel rendelkező külföldi, valamint a magyar hatóságok által menekültként elismert azon személy jogosult, akinek a mozgásrendszer károsodása, illetőleg funkciózavara miatt helyváltoztatása a külön jogszabályban meghatározott segédeszköz állandó és szükségszerű használatát igényli, állapota tartósan vagy véglegesen fennáll, továbbá önálló életvitelre nem képes vagy mások állandó segítségére szorul. A gyermekkoruk óta mozgássérült panaszosok fogyatékossági támogatás iránti kérelmét azért utasították el, mert nem feleltek meg a jogszabály által előírt egyik kritériumnak, ugyanis nem használták a felsorolt segédeszközök valamelyikét, illetve az általuk használt segédeszközt nem tartalmazta a jogszabály melléklete. Az elutasítás tehát a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvény és a súlyos fogyatékosság minősítésének és felülvizsgálatának, valamint a fogyatékossági támogatás folyósításának szabályairól szóló 141/2000. (VIII. 9.) Korm. rendelet szövegének megfelelően történt. 
	Felmerült azonban az a kérdés, hogy az említett jogszabályok mozgásszervi fogyatékosságot körülíró kritériumrendszere nem zárja-e ki indokolatlanul a támogatásból a mozgássérültek egy csoportját. A fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvény szerint a fogyatékossági támogatás a súlyosan fogyatékos személy részére az esélyegyenlőséget elősegítő, havi rendszerességgel járó pénzbeli juttatás. A törvény szövege szerint a támogatás célja, hogy - a súlyosan fogyatékos személy jövedelmétől függetlenül - anyagi segítséggel járuljon hozzá a súlyosan fogyatékos állapotból eredő társadalmi hátrányok mérsékléséhez. A jogszabály indokolása szerint: "A fogyatékossági támogatás annak az egyszerű elvnek a legitimálása, amely szerint a fogyatékos személynek kizárólag fogyatékossága okán keletkező többletköltségei állami intézkedések által kompenzálandók." Az egyes munkaügyi és szociális törvények módosításáról szóló 1999. évi CXXII. törvény indokolása szerint: "A fogyatékossági támogatásnak a biológiai deficiteknek az életfeltételeket hátrányosan befolyásoló hatását kell legalább részben ellensúlyoznia".
	A támogatásnak a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvény szerint három feltétele van: a súlyos fogyatékos állapot tartós vagy végleges fennállása, az a körülmény, hogy a fogyatékos személy önálló életvitelre nem képes vagy mások állandó segítségére szorul és meghatározott segédeszköz állandó és szükségszerű használata. A három feltétel közül az első kettő a törvény céljával összhangban áll, hiszen a fogyatékosság fogalmának meghatározásakor a jogalkotó nem csak a biológiai állapotot, a képességek hiányosságát, hanem az ebből fakadó hatásokat, a társadalmi hátrányokat, azaz azt is értékelte, hogy a tartósan vagy véglegesen fennálló állapot miatt a súlyosan fogyatékos személy önálló életvitelre egyáltalán nem képes, vagy mások állandó segítségére szorul. A jogalkotó a támogatást tehát az önálló életvitelre való alkalmasságtól, az önkiszolgálási képesség fokától tette függővé. A harmadik feltétel szükségessége azonban - a jogszabály célja szempontjából - kérdéses.
	A vizsgálat során megkerestem a szociális és családügyi minisztert és álláspontját kértem arra vonatkozóan, hogy mi indokolta azt, hogy a mozgásszervi fogyatékosság minősítése során feltételként szerepel a meghatározott segédeszközök állandó és szükségszerű használata. A miniszteri válasz szerint a "segédeszközöket az R. ezért olyan felsorolásban tartalmazza, amelyek állandó és szükségszerű használata a jogszabály erejénél fogva feltételezi annak a mozgásszervi fogyatékos állapotnak fennállását, amit pusztán az állapot leírásával, a diszkriminatív jogszűkítés veszélye nélkül egyébként kimerítően definiálni nem lehet. A fogyatékos állapot ugyanis keletkezési okától, bekövetkezésének körülményeitől függetlenül jelenti az önálló életvitel akadályozottságát, aminek ellensúlyozására azonos feltételrendszert a segédeszközök használata oldaláról lehet megfogalmazni".
	Az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül. Az Alkotmánybíróság több határozatában értelmezte a diszkrimináció tilalmának tartalmát, így a 9/1990. (IV. 25.) AB határozatában is, mely szerint: "A megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlőként (egyenlő méltóságú személyként) kell kezelnie, azaz az emberi méltóság alapjogán nem eshet csorba, azonos tisztelettel és körültekintéssel, az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell a jogosultságok és a kedvezmények elosztásának szempontjait meghatározni."
	Az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdése az emberi és állampolgári jogok tekintetében tiltja a megkülönböztetést. Az Alkotmánybíróság gyakorlatában a szociális biztonsághoz való jog alapjogi védelmet nem kapott, az említett jog tartalma az ezirányú állami kötelezettségvállalást jelenti. Ennek megfelelően a jogalkotónak széles mérlegelési lehetősége van abban a tekintetben, hogy milyen módon éri el szociálpolitikai céljait. Alapjogi védelemben csupán a megélhetéshez való jog részesült, az ellátás alkotmányos minimumaként, mely olyan "megélhetési minimum állami biztosítását tartalmazza, amely elengedhetetlen az emberi méltósághoz való jog megvalósulásához." (32/1998. (VI. 25.) AB határozat) Az Alkotmánybíróság értelmezése és gyakorlata szerint az alapjogok közé nem tartozó jogok az emberi méltósághoz való alkotmányos jog védelme miatt kapnak alapjogi védelmet. Az Alkotmánybíróság 61/1992. (XI. 20.) AB határozata szerint "az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésében foglalt tilalom nem csak az emberi, illetve az alapvető állampolgári jogokra irányadó, hanem e tilalom - amennyiben a különbségtétel sérti az emberi méltósághoz való jogot - kiterjed az egész jogrendszerre, ideértve azokat a jogokat is, amelyek nem tartoznak az emberi jogok, illetőleg az alapvető állampolgári jogok közé." Ennek értelmében a fogyatékossági támogatással kapcsolatban is vizsgálható a diszkrimináció kérdése.
	A fogyatékos személyek jogairól és esélyegyelőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvény a mozgássérültek esetén a jogszabályban felsorolt segédeszközök valamelyikének állandó és szükségszerű használatához köti a támogatás megállapítását. A támogatás jogalkotó által deklarált célja azonban az, hogy a havi rendszerességgel járó összeg a súlyosan fogyatékos személyek esélyegyenlősége érdekében a fogyatékosság miatt fennálló társadalmi hátrányokat és többletköltségeket kompenzálja. A támogatás tehát a súlyos fogyatékos állapotra és az ebből eredő társadalmi hátrányokra tekintettel jár. A segédeszköz valóban feltételezi a fogyatékos állapot fennállását - ahogy azt a miniszteri álláspont tartalmazza -, azonban nem minden súlyos fogyatékos használja feltétlenül a felsorolt segédeszközöket, pedig azonos társadalmi és anyagi nehézségekkel kell megkűzdenie.
	Azok a mozgássérültek, akiknek mozgásrendszere súlyosan károsodott, és önálló életvitelre képtelenek vagy mások állandó segítségére szorulnak, (tehát fennáll náluk a biológiai károsodás és az ebből fakadó társadalmi hátrány is), de valamely oknál fogva nem használják a jogszabályban felsorolt segédeszközöket, nem részesülhetnek a támogatásban. Az Alkotmánybíróság gyakorlatában az egyenlő méltóságú személyként való kezelés azt jelenti, hogy "azonos tisztelettel és körültekintéssel, az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell a jogosultságok és a kedvezmények elosztásának szempontjait meghatározni." (9/1990. (IV. 25.) AB határozat) Jelen esetben a jogalkotó nem az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kezelte a súlyos mozgássérültek azon körét, akik súlyos mértékben fogyatékosok, nem képesek saját magukat ellátni, és szenvednek az ebből fakadó társadalmi hátrányoktól és többletköltségektől, ugyanakkor valamely oknál fogva nem használják felsorolt segédeszközöket. A jogalkotó indokolatlanul és önkényesen tett különbséget a sérülés, a fogyatékosság mértéke és az ebből fakadó társadalmi hátrányok szempontjából homogénnek tekinthető csoporton belül és rekesztette ki a támogatásból a mozgássérültek fent említett részét. Erre tekintettel azon mozgáskorlátozottak tekintetében, akik súlyosan fogyatékosok, de segédeszköz használatának hiányában nem részesülhetnek a fogyatékossági támogatásban, az emberi méltósághoz való joggal [Alkotmány 54. §(1)], ezzel együtt a diszkrimináció tilalmával [Alkotmány 70/A. § (1)] és a szociális biztonsághoz való joggal [Alkotmány 70/E. §] összefüggésben visszásságot állapítok meg.

Ajánlás
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. §-a alapján a feltárt visszásság orvoslására az alábbi ajánlást teszem:
A szociális és családügyi miniszter kezdeményezze
•	a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvény és 
•	a súlyos fogyatékosság minősítésének és felülvizsgálatának, valamint a fogyatékossági támogatás folyósításának szabályairól szóló 141/2000. (VIII. 9.) Korm. rendelet módosítását úgy, hogy a fogyatékossági támogatás feltételei között ne szerepeljen meghatározott segédeszközök használta.

Budapest, 2001. szeptember 7.

Lenkovics Barnabás