OBH 5066/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Varjú Gabriella

A vizsgálat megindítása
	A Heves Megyei Önkormányzat Gyermekotthonának vezetője panaszában azt sérelmezte, hogy a Heves Megyei Büntetés-végrehajtási Intézetben (a továbbiakban: büntetés-végrehajtási intézet) fogvatartott szülőkhöz látogatásra bevitt kiskorú gyermekeket minden alkalommal személyi motozásnak vetik alá. Kifogásolta továbbá, hogy a gyermekvédelmi gondoskodásba vett gyermekek felnőtt kísérőjének, a gyermekotthon nevelőjének nem biztosították a látogatásokon való részvételt.	
	A panasszal kapcsolatban a következő alkotmányos jogok sérelmének gyanúja merült fel:
-  	az emberi méltósághoz való jog, valamint
-	a gyermekek testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez való joga.
	Ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. (a továbbiakban: Obtv.) 16.§ (1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján a korábban hivatalban volt országgyűlési biztos vizsgálatot rendelt el. A vizsgálat keretében tájékoztatást kért a  büntetés-végrehajtás országos parancsnokától. Ezt követően véleményt kértem az ügyben az igazságügy-minisztertől.

Érintett alkotmányos jogok
•	54.§ (1)  A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.
•	67.§ (1)  A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.

Az ügy jogszabályi háttere
•	1995. évi CVII. törvény a büntetés-végrehajtási szervezetről
14.§ (1)  A bv. szerv területére belépő személy köteles a bv. szerv rendjére és biztonságára vonatkozó előírásokat betartani. 
(2)  A bv. szerv területére belépni szándékozó személyt a személyazonosságának és a belépés indokának a megállapítása céljából igazoltatni kell.
(3)  A bv. szerv rendjére és biztonságára veszélyes - külön jogszabályban meghatározott - tárgyak bevitelének a megakadályozása érdekében a belépni szándékozó személy ruházata és  csomagja átvizsgálható.
(6)  Amennyiben az érintett a (2)-(5) bekezdésben foglalt intézkedéseknek nem tesz eleget, a személy belépésének és a jármű behajtásának az engedélyezését meg kell tagadni, a kilépésre és a jármű kihajtására csak a szükséges intézkedések megtétele után kerülhet sor.
(7)  A bv. szerv rendjére és a biztonságára vonatkozó legfontosabb előírásokról szóban, illetve a részletes szabályokról - ideértve a be nem vihető tárgyak jegyzékét is - a belépni szándékozó személyeket írásban tájékoztatni kell.
(8)  A bv. szervek területére való belépés, a tartózkodás és a kilépés részletes szabályait, továbbá a bv. szerv területén hivatali szolgálati (szolgálati) tevékenységet végző személyekre vonatkozó sajátos rendelkezéseket külön jogszabály tartalmazza.

•	6/1996. (VII.12.) IM rendelet a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól
54.§ (1)  Az elítélt látogatója - ide nem értve az 55.§-ban megjelölt személyeket - látogatási értesítés alapján léphet az intézetbe.
(2)  A látogató a  járművét csak az intézet erre kijelölt területére hozhatja be, ruházatát és csomagját ellenőrizni kell, amelyhez technikai eszköz és szolgálati kutya is igénybe vehető. A ruházat közvetlen átvizsgálását csak a személyi állománynak a látogatóval azonos nemű tagja végezheti.
(3)  A látogató az elítélttel az erre kijelölt helyiségben beszélhet, a beszélgetés ellenőrizhető.
(4)  	A látogató kilépésére a (2) bekezdés rendelkezéseit megfelelően alkalmazni kell.	
55.§  (1)  Hivatalos vagy szolgálati ügyben eljáró személynek azok minősülnek, akik a jogszabályban meghatározott feladataik végrehajtása, vagy a bv. szervezettel kötött együttműködési megállapodásban foglaltak teljesítése érdekében lépnek az intézet területére.
(3)  A hivatalos vagy szolgálati ügyben eljáró személyek a személyazonosságuk és a feladtuk ellátására feljogosító igazolvány, okmány, megbízólevél vagy meghatalmazás felmutatása mellett, a belépés indokának a közlésével léphetnek az intézet területére.
56.§ (1)  Az intézetbe belépő személy köteles betartani az intézet rendjére, a házirendre és a fogvatartás biztonságára vonatkozó előírásokat
(2)  Az intézetbe nem vihető be a közbiztonságra, valamint az intézet rendjére és a fogvatartás biztonságára veszélyes tárgy, így különösen  lőfegyver, lőszer, robbanószer, szúró- vagy vágóeszköz, kábítószer. Adóvevő készülék, telefon, fényképezőgép, illetve hang- és képfelvevő készülék bevitelét a parancsnok engedélyezheti. 
(3)  Az (1) - (2) bekezdésben hivatkozott előírásokról a belépőket tájékoztatni kell.
57.§  (1)  Az intézetbe hivatalos vagy szolgálati ügyben belépő személyek ruházata és csomagja - az 56.§ (4) - (5) bekezdésében, és a hatályos nemzetközi egyezményekben meghatározott kivételtől eltekintve - szemrevételezéssel és technikai eszközzel ellenőrizhető, továbbá az intézet területére be nem vihető tárgyak tekintetében tőlük nyilatkozat is kérhető.

A tényállás és a vizsgálat megállapításai
	1.  Az  Egercsehi Községi Önkormányzat jegyzője 1998-ban az ügyben érintett három kiskorú gyermeket ideiglenes hatállyal a Heves Megyei Önkormányzat Gyermekotthona Egercsehiben működő lakásotthonában (a továbbiakban: gyermekotthon) helyezte el. A beutalás indoklása szerint erre azt követően került sor, hogy a családban élő negyedik gyermek a szülők mulasztása miatt elhalálozott. A halál okát vizsgáló rendőrségi eljárás során azt tapasztalták, hogy a három kiskorú gyermek gondozását, nevelését a szülők súlyosan elhanyagolták, a gyermekek testi, lelki és szellemi fejlődését oly mértékben veszélyeztették, hogy az azonnali intézkedést igényelt.
	1999-ben a kiskorú gyermekek átmeneti nevelésbe kerültek, részükre gyámként a gyermekotthon igazgatóját rendelték ki.
	A szülők 2000 januárjában kerültek előzetes letartóztatottként a büntetés-végrehajtási intézetbe. Később kiskorú veszélyeztetése és segítségnyújtás elmulasztása miatt ítélték el őket, alkoholizáló életvitelük következményeként kényszergyógykezelésüket is elrendelték. Az ítélet jogerőssé válását követően 2000 decemberében az apát Pálhalomra, az anyát pedig az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézetbe szállították.
	Az Egri Városi Gyámhivatal (a továbbiakban: gyámhivatal) 1999. évi határozata a szülők és az átmeneti nevelésbe vett gyermekek kapcsolattartását hétvégi időpontokban biztosította. A kapcsolattartás rendszerességére csak azt követően került sor, hogy a szülők előzetes letartóztatásba kerültek, mivel ekkor már a gyermekotthon nevelői és gyermekfelügyelői vitték a gyermekeket a szülők tartózkodási helyére, a büntetés-végrehajtási intézetbe. 2000. május 15-én a gyermekotthon vezetője a szülőkkel való kapcsolattartás korlátozását kérte a gyámhivataltól. Indokai szerint a szülőkkel való kapcsolattartás során, a látogatások alkalmával a gyermekeket a büntetés-végrehajtási intézeti környezetben olyan negatív élmények érték, amelyek az egészséges személyiség-fejlődésüket hátrányosan befolyásolták.
	A gyámhivatal 2000. augusztus 8-án kelt határozatában újra szabályozta a három kiskorú gyermek és a fogvatartott szüleik közötti kapcsolattartást. Aszerint a szülők negyedévenként egy alkalommal jogosultak arra, hogy gyermekeikkel személyesen találkozzanak.
	A határozat indokolása a gyermekek véleményét figyelembe véve rögzíti azokat a negatív élményeket is, amelyre a gyermekotthon vezetője panaszában utalt, vagyis hogy a gyermekeket a látogatások alkalmával a büntetés-végrehajtási intézetben rendszeresen megmotozták, zsebükből kipakoltattak. A látogatások időtartama alatt a gyermekeken és a szülőkön kívül csak a szülők nevelőtisztje volt jelen. A gyermekotthon gyermekfelügyelője, nevelőtanára csak az intézet elé kísérte a gyermekeket. Ott a nevelőtiszt felügyeletére bízta őket, majd a látogatási idő végeztével a nevelőtiszttől átvette a kiskorúakat.
	A büntetés-végrehajtás országos parancsnoka az üggyel kapcsolatban arról tájékoztatta az állampolgári jogok országgyűlési biztosát, hogy a büntetés-végrehajtási intézet a gyermekvédelmi gondoskodásba vett gyermekek nevelőinek minden esetben biztosította az intézetbe történő belépést és a látogatáson való részvételt. A gyermekotthon nevelője volt az, aki nem akart részt venni a látogatásokon. A nevelő azt mondta a büntetés-végrehajtási intézet dolgozóinak, hogy a szülőket látni sem kívánja, mert nem tartja őket szülőknek. Így a gyermekek átadását követően eltávozott a büntetés-végrehajtási intézetből, megjelölve azt az időpontot, amikorra visszatér a gyermekekért. Az országos parancsnoki tájékoztató tartalmazza továbbá, hogy a gyermekek motozásától a hatályos jogszabályok értelmében nem tekinthettek el, azok annak megfelelően történtek.
	Az előzőek alapján megállapítottam, hogy a gyermekotthon vezetőjének és a büntetés-végrehajtás országos parancsnokának az állításai ellentmondanak egymásnak. Az országgyűlési biztosnak nincs módja, sem lehetősége további bizonyítékok beszerzésére. Így a panasz ezen részének vizsgálatánál azokra a dokumentumokra hagyatkoztam, melyeket a panaszos és az országos parancsnok nyújtott. Ezek pedig - mivel egymásnak ellentmondanak - nem tették lehetővé alkotmányos joggal összefüggő visszásságok megállapítását.
	2.  A panasszal kapcsolatban szükségesnek tartottam áttekinteni a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól szóló 6/1996. (VII.12.) IM rendelet (a továbbiakban: IM rendelet) néhány rendelkezését, melyekkel kapcsolatban véleményt kértem az igazságügy-minisztertől.
	Az IM rendelet 54.§ (2) bekezdése szerint a látogató ruházatát és csomagját ellenőrizni kell, amelyhez technikai eszköz és szolgálati kutya is igénybe vehető. A ruházat közvetlen átvizsgálását csak a személyi állománynak a látogatóval azonos nemű tagja végezheti.
	A idézett jogszabályhelyből kitűnik, hogy az IM rendelet nem szabályozza, hogy hogyan kell eljárni az ellenőrzés során kiskorú gyermekek esetében. Az igazságügy-miniszter szerint a jogszabályi rendelkezések a felnőttek és a kiskorú gyermekek ellenőrzése között nem tesznek különbséget. A biztonsági rendszeren nem lehet "réseket" hagyni, mert azt a látogatók kihasználnák. Az elmúlt évek során pl. többször előfordult, hogy a látogatók a gyermeknél helyezték el a bevinni szándékolt tiltott tárgyat arra gondolva, hogy a gyermeket esetleg nem ellenőrzik.
	Az IM rendelet 55.§-ának (1) bekezdése alapján hivatalos vagy szolgálati ügyben eljáró személynek minősülnek azok a nevelők, gyermekfelügyelők (kísérők), akik a fogvatartott látogatására  a kiskorú gyermeket a büntetés-végrehajtási intézetbe kísérik. Az intézetbe hivatalos vagy szolgálati ügyben belépő személyek ruházata és csomagja szemrevételezéssel és technikai eszközzel ellenőrizhető, továbbá az intézet területére be nem vihető tárgyak tekintetében tőlük nyilatkozat is kérhető. A nevelők, gyermekfelügyelők által büntetés-végrehajtási intézetbe kísért gyermekekre tehát más fajta ellenőrzési szempontok vonatkoznak. Az  igazságügy-miniszter szerint ez nem eredményez ellentmondást. Kiemelte a válaszában azt is, hogy a gyermekek esetében az ellenőrzés végrehajtása humánusan, az életkori sajátosságok figyelembevételével történik. 
	A vizsgálat során megállapítottam továbbá, hogy az ideiglenes hatállyal elhelyezett, átmeneti vagy tartós nevelésbe vett kiskorú gyermek kísérőinek - a jelenlegi jogi szabályozás szerint - a büntetés-végrehajtási intézetben fogvatartott szülőkkel való találkozások ideje alatt, a látogatásokon nem kell kötelezően lenniük.
	Ezzel kapcsolatban az igazságügy-miniszter megjegyezte, hogy a büntetés-végrehajtás személyzete nem akadályozza meg, hogy a kiskorúkísérője a látogatásokon részt vegyen, ezen lehetőséggel a nevelők, gyermekfelügyelők bármikor élhetnek. Az igazságügy-miniszter álláspontja az, hogy a kísérő látogatáson való kötelező részvételének szabályozása nem a büntetés-végrehajtás feladata. Célszerűnek tartaná, ha a büntetés-végrehajtási intézet és a gyermekotthon a látogatás előtt egyeztetne a kapcsolattartás kérdésében. Az egyeztetés megteremtené annak lehetőségét, hogy a fogvatartott szülők és a gyermekek találkozására a többi fogvatartottól térben és időben elkülönülten kerüljön sor.
	Az igazságügy-miniszter állásfoglalását tudomásul vettem a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól szóló 66/1996. (VII.12.) IM rendelet rendelkezéseit érintően alkotmányos visszásságot nem állapítottam meg.
	3. A vizsgálat ügyben nem hagyható azonban figyelmen kívül az a körülmény, hogy a szülők a gyermekük sérelmére elkövetett bűncselekmény miatt voltak a büntetés-végrehajtási intézetben. A fogvatartott szülők látogatása tehát nemcsak a büntetés-végrehajtási intézet sajátos körülményei, hanem a szülőkkel való korábbi konfliktusok miatt is nehézséget okoztak a kiskorú gyermekek számára. Egy ilyen helyzetben a kiskorúakat kísérő személy - nevelő, gyermekfelügyelő - jelenléte a látogatásokon a gyermekek érdekeit szolgálja.
	Amennyiben a kísérő nincs jelen a büntetés-végrehajtási intézetben foganatosított látogatás időtartama alatt, úgy általában felmerül a gyermekek testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemre és gondoskodásra való alkotmányos joga sérelmének közvetlen veszélye.
	Megfontolandónak tartom, hogy - figyelemmel az igazságügy-miniszter álláspontjára is - módszertani levélben szabályozzák, hogy a büntetés-végrehajtási intézet és a gyermekotthon a szülő-gyermek kapcsolattartását biztosító látogatás előtt - időpontban - egyeztessen annak körülményeiről, a kísérő jelenlétéről. Ezt különösen fontos lenne azokban az esetekben, amikor a szülő olyan bűncselekmény elkövetése miatt került előzetes letartóztatásba vagy elítéltként a büntetés-végrehajtási intézetbe, mely jogsértést a nevelésére, a gondozására, a felügyeletére bízott gyermek sérelmére követte el.
	Ezért - az Obtv. 20.§ (1) bekezdésére figyelemmel - ajánlom a szociális és családügyi miniszternek, hogy készítsen módszertani levelet - szükség szerint az igazságügy-miniszterrel egyeztetve - a gyermekvédelmi gondoskodásban élő kiskorúak, valamint a büntetés-végrehajtási intézetben előzetes letartóztatásban lévő vagy jogerős büntetésüket töltő (fogvatartott) szülők közötti kapcsolattartás gyakorlati megvalósulásának elősegítésére.

2001. október 12.

Takács Albert