OBH 4966/2000
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
									Előadó: dr. Fogarassy Edit

Az eljárás megindulása:
	A Szegedi Fegyház és Börtönben szabadságvesztés büntetését töltő panaszos beadványában sérelmezte, hogy 2000. szeptemberében a nevelője nem tette lehetővé a számára, hogy telefonáljon. A panaszos ezért két hétig nem tudott érintkezni édesanyjával és testvéreivel, ami nem sokkal a várható szabadulása - 2000. december 19. - előtt különösen hátrányosan érintette. Miután panaszt tett az intézet parancsnokánál, a nevelő közölte vele, hogy megszigorítja a házirend telefonhasználatra vonatkozó szabályait.
Mindezek alapján az ügyben vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében a büntetés-végrehajtás országos parancsnokát annak kivizsgálására kértem, hogy az intézetben betartják-e a házirend előírásait a telefonhasználattal kapcsolatban.
Érintett alkotmányos jog:
Jogállamiság, jogbiztonság elve [Alkotmány 2. § (1) bek.]

Alkalmazott jogszabályok:

•	1979. évi 11. tvr. a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról
36. § (5) Az elítélt állampolgári jogai a következőképpen módosulnak:
e) távbeszélő használatára a büntetés-végrehajtási intézet lehetőségei szerint jogosult, ez ellenőrizhető, az ellenőrzés lehetőségéről az elítéltet tájékoztatni kell;

•	6/1996. (VII.12.) IM rendelet a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásáról
92. § (1) A házirend előírásainak megfelelően az elítélt az intézet által kijelölt távbeszélőt használhatja.
(2) A távbeszélő-használat ellenőrzésére a 87. §-ban foglaltakat kell megfelelően alkalmazni azzal, hogy a beszélgetés biztonsági okból megszakítható.

A vizsgálat megállapításai:
	A BVOP tájékoztatása szerint a panaszost 1998. decemberében a Szegedi Fegyház és Börtön parancsnoka - a szabad életre való felkészítés érdekében - átmeneti csoportba helyezte. Az átmeneti csoportba tartozó elítéltek 2000. szeptember 13-ig hetente kétszer - háromszor telefonálhattak, esetenként kb. 10 perc időtartamban. A panaszos ilyen feltételek mellett szeptember 11-én telefonált utoljára.
Az intézet házirendje szerint abban az esetben, ha a fogvatartott telefonálni akar, ezt jeleznie kell a nevelőnek, aki a nevelési csoportra vonatkozó beosztásnak és a jelentkezők létszámának megfelelően engedélyezi. Szeptember 13-án a nevelő a beérkezett igények nagy számára figyelemmel, a napirend betartása érdekében úgy döntött, hogy a telefonbeszélgetések időtartamát - a heti 2-3 lehetőség változatlan fenntartásával - 5 percre korlátozza. Ezáltal azt akarta elérni, hogy a jelentkezők mindegyike - többször is - telefonálhasson, ugyanakkor a napirendben előírt feladatokat is el tudják végezni.
A panaszos nem vette tudomásul a változást, és október 3-án személyes meghallgatást kért a parancsnoktól. A nevelő javasolta a meghallgatását, ami október 9-én megtörtént. Ennek során arról tájékoztatták, hogy a nevelő intézkedése nem volt jogszerű, mert a telefonbeszélgetések időtartama nincs pontosan rögzítve, az a jelentkezők számától és az intézet tárgyi feltételeitől függ. A fogvatartottat a bv. ügyész is meghallgatta, de előtte sem merült fel jogszabálysértés gyanúja.
Ezt követően az elítélt október 16-tól - november 22-ig kilenc alkalommal telefonálhatott.

	Vizsgálatom során - a megkeresésre adott válasz és a rendelkezésre álló iratok alapján - alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot nem állapítottam meg. A Szegedi Fegyház és Börtön átmeneti csoportjába tartozó fogvatartottakat érintő telefonhasználati szabályok megváltoztatása sem jogszabályt, sem belső előírást nem sértett; a nevelő döntését a napirend betartásának kötelezettsége és a jelentkezők számának növekedése indokolta.
Erre tekintettel a büntetés-végrehajtás országos parancsnokának tájékoztatását elfogadtam, és a vizsgálatot lezártam.

Budapest, 2001. február 1.
Gönczöl Katalin