OBH 4875/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Szécsi Mária

Az eljárás megindítása
	A Budapesti Közgazdaságtudományi és Államigazgatási Egyetem (BKÁE) egyik hallgatója a panaszában azt sérelmezte, hogy az egyetem az általa végzett, államilag elismert bizonyítványt adó nyelvvizsgáztatásért 2000. évtől vizsgadíjat szed a hallgatóitól, pedig a vizsga megléte a diploma megszerzésének feltétele. Véleménye szerint ez utóbbi miatt az egyetemnek - a korábbi gyakorlatnak megfelelően - ingyenes nyelvoktatási és vizsgáztatási lehetőséget kell biztosítania az államilag finanszírozott képzésben résztvevő hallgatóknak.
	Tekintettel arra, hogy a panasz a művelődéshez (Alk. 70/F. §), valamint a tulajdonhoz (Alk. 13. § (1) bek.) való alkotmányos jogot érinti, az ügyben az 1993. évi LIX. törvény alapján vizsgálatot indítottam. Tájékoztatást és véleményt kértem az egyetem rektorától, továbbá az oktatási minisztertől.

A megállapított tényállás
	Az egyetem rektor-helyettese arról tájékoztatott, hogy szakjainak többségénél két szakmai ismeretanyaggal bővített középfokú nyelvvizsga kell a diploma megszerzéséhez. Ez a szakmai követelmény az egyetemen állandó maradt, hiszen a minőségi közgazdász-képzés és maga a közgazdasági munka elképzelhetetlen magas szintű nyelvtudás nélkül.
	Az elmúlt évtizedekben a Budapesti Közgazdasági Egyetem (BKE) Nyelvi Intézetében folyt a hallgatók nyelvi képzése. Különösen az 1996-os felsőoktatási leépítések miatt vált nehézzé az összoktatói létszám mintegy 20 %-át kitevő nyelvi tanszékek fenntartása, azonban ezt az egyre rosszabbodó finanszírozási feltételek mellett is megtették. (Jelenleg is öt nyelvi tanszéken mintegy 80 oktató dolgozik.)
	A hallgatókat azonban nem kötelezték arra, hogy a szükséges nyelveket az egyetemen tanulják, és az sem volt kötelező, hogy a nyelvvizsgát ott tegyék le. Vizsgázhattak az Idegennyelvi Továbbképző Központban (Rigó utca), vizsgadíjat fizetve, de a BKE nyelvi intézetében letett szigorlatukat is állami nyelvvizsgának ismerték el, amivel térítésmentesen teljesíthették a szóban forgó követelményt.
1999-től a nyelvvizsga megszerzésére vonatkozó lehetőség úgy változott meg, hogy bármely arra alkalmas szervezet nyelvvizsga-központot akkreditáltathat, ahol bárki vizsgázhat, államilag elismert vizsgabizonyítványt szerezhet. Az akkreditált vizsgaközpontok általában egyetemeken, főiskolákon működnek.
	A közgazdasági és üzleti szakokon a képesítés, a diploma megszerzésének feltétele a szakmai ismeretanyaggal bővített középfokú nyelvvizsga. Ilyen vizsgáztatásra akkreditációt kapott a BKÁE és a Budapesti Gazdasági Főiskola nyelvvizsgaközpontja. Nem indokolható, hogy az, aki olyan intézménybe jár, amely egyúttal vizsgaközpont is, az ingyen tehessen nyelvvizsgát, míg a többi, más intézményekben tanuló hallgató - akinek ez ugyanúgy képesítési feltétel -, fizesse a vizsgadíjat. Ha viszont a BKÁE kiterjesztené az ingyenességet valamennyi ott vizsgázó hallgatóra, akkor nem tudná fenntartani a központot.
	Az egyetem rektor-helyettese a fenti tájékoztatáson kívül közölte, hogy a saját hallgatóiknak vizsgadíjkedvezményt adnak. Ez nem jó megoldás, egyrészt mert a vizsgaközpont költségei nem térülnek meg, másrészt diszkriminációt jelent a vizsgázók között. A válasz - 2000 októberében - utalt arra is, az oktatási miniszter tervezi a nyelvvizsga költségeknek az állami támogatásból való megtérítését.
	Az oktatási miniszter 2001 márciusában megkeresésemre ismertette a felsőoktatásról szóló 1993. évi LXXX. törvénynek az ügyre vonatkozó rendelkezéseit, valamint azt, hogy a Kormány a finanszírozási rendeletben (120/2000. (VII.7.) Korm. r.) megerősítette, hogy a nappali tagozaton a nyelvi képzés az intézmények feladata, és a költségvetési normatív támogatás ennek fedezetéül is szolgál.
"Az államilag elismert nyelvvizsga a 71/1998. (VI.8.) kormányrendelet értelmében azonban alapvetően külső vizsga lett. Egy felsőoktatási intézmény akkor vizsgáztathat, ha egyben vizsgaközpont vagy bejelentett vizsgahely is." - írja a miniszter. Az ilyen intézmény a 71/1998. (IV.8.) Korm. rendelet szerint megteheti, hogy a saját hallgatói vizsgadíját mérsékli vagy elengedi.
	A miniszter válasza végül a következőkkel zárul: "A 2001. évben ... az Oktatási Minisztérium költségvetési fejezetében biztosított forrásból támogatást nyújtunk a felsőoktatási intézmények részére annak érdekében, hogy a nyelvvizsgára kötelezett hallgatók esetében a vizsgadíj fedezete biztosított legyen."

A vizsgálat jogszabályi háttere
•	A felsőoktatásról szóló 1993. évi LXXX. törvény 
31. § (3) Az államilag finanszírozott felsőfokú képzésben részt vevő hallgatók számára a tandíjon felül csak olyan igénybe vett szolgáltatásokért állapíthatók meg díjak, amelyek nem kapcsolódnak a képesítési követelményekben, illetve a tantervekben foglalt tanulmányi kötelezettségek teljesítéséhez.
•	Az idegennyelv-tudást igazoló államilag elismert nyelvvizsgáztatás rendjéről és a nyelvvizsga-bizonyítványokról szóló 71/1998. (IV.8.) Korm. rendelet
2. § (3) Nyelvvizsgáztatási joggal felruházott, illetve a 10. § (4) bekezdése szerint állandó vizsgahelyként bejelentett felsőoktatási intézmény a vizsgadíjat a vele hallgatói jogviszonyban állók részére mérsékelheti, illetve elengedheti.

A vizsgálat megállapításai
	A képesítési követelményként meghatározott nyelvvizsga teljesítéséhez a szükséges anyagi feltételeket nem teremtették meg azzal egyidejűleg, hogy a vizsga a 71/1998. (IV. 8.) Korm. rendelet értelmében alapvetően külső - nem az intézmény alapfeladatához tartozó - vizsga lett, amiért a vizsgázónak fizetnie kell.
	A BKÁE nem okozott az alkotmányos jogokkal összefüggésben visszásságot azzal, hogy a nyelvvizsgáért hallgatóitól vizsgadíjat kér, erre ugyanis minden vizsgaközpont jogosult. A díj elengedése csak lehetőség. 
	Ha viszont az államilag finanszírozott képzésben résztvevő hallgató a képesítési követelményben előírt feltétel (vizsga) szabályszerű teljesítéséért külön díjat köteles fizetni, az - figyelemmel a felsőoktatási törvény említett rendelkezésére - visszásságot okoz a tulajdonhoz (Alk. 13. § (1) bek.) és a művelődéshez (Alk. 70/F. §) való alkotmányos joggal összefüggésben. Mivel azonban az oktatási kormányzat a vizsgadíjakra pénzügyi fedezetet bocsát az intézmények rendelkezésére, a panasz alapján feltárt visszásságot orvosolja.  
	A sajtóban a napokban megjelent híradások azonban az intézkedés végrehajtásának akadályairól, bizonytalanságairól tudósítanak.
	Felkérem ezért az oktatási minisztert, hogy soron kívül tegyen lépéseket azért, hogy az intézmények a díj-térítést a jogosultaknak kifizessék, s ezzel az alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot ténylegesen orvosolják.
	Kérem a minisztert, hogy álláspontjáról és intézkedéseiről az Obtv. 21. § (2) bekezdése alapján 30 napon belül szíveskedjék tájékoztatni.

Budapest, 2001. június 1.

Gönczöl Katalin