OBH 4719/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr.Gál Attila

A vizsgálat megindulása
	Panaszos az Országgyűlési Biztos Hivatalához intézett beadványában, az előzetes letartóztatásban levő és terhes leánya érdekében jelentett be panaszt.
Sérelmezte, hogy a 2000. áprilisa óta a Fővárosi Büntetésvégrehajtási Intézetben előzetes letartóztatásban levő kismama leányának nem biztosították a terhes gondozáson való részvételt, sőt a rendszeres orvosi ellátása sincs biztosítva. Tudomása szerint utoljára 2000. május 5-én vizsgálták meg a Csengeri utcai Nőgyógyászati és Terhesgondozási Intézetben, azóta, bár előírták számára, kontroll vizsgálaton nem vett részt. Gyermeke láthatását is csak két hónap multán biztosították. Megalázták azzal, hogy gyermeke látogatásakor csak egy papirzsebkendőt vihetett magával, a bevinni szándékolt dolgokat ellenőrizték. Gyermekének csak 3 hónap után engedélyezték a távbeszélő használatot. Szeptember 17-én leánya sírva mondta telefonba, hogy kiszállították a Tököli rabkórházba ultrahang vizsgálatra, de azt nem csinálták meg. Sérelmezte a panaszos, hogy a gyermeke számára beküldött gyógyszereket, vitaminokat, amelyeket még a Csengeri utcai Intézetben írtak fel, postán akarták eljuttatni gyermekének, de a bv. intézet a csomagot felbontatlanul visszaküldte.
Gyermekének a minimális orvosi ellátást sem biztosítják.
	A panaszban írtak alapján felmerült annak gyanúja, hogy alkotmányos jogok sérültek meg, így megszegték az embertelen, megalázó bánásmód tilalmát, továbbá, azt a rendelkezést, hogy minden anyának a gyermeke születése előtt és után támogatást és védelmet kell nyújtani, valamint megsértették azt a jogot amely mindenki számára a legmagasabb szintű testi és lelki egészség biztosítását rendeli. Ezért  az országgyűlési biztosról szóló 1993. évi LXIX. számú törvény (Obtv.) 17. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot rendeltem el. Ennek során az Obtv. 18.§ (2) és (4) bekezdésére figyelemmel vizsgálat tartására kértem fel a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokát és tájékoztatást kértem a Bv. Központi Kórház Főigazgatójától, valamint a Fővárosi Főügyésztől.

Az érintett alkotmányos jogok
•	Az  Alkotmány 54. § (2) bekezdésében deklarált, a megalázó elbánás tilalma.
•	Az Alkotmány 66. § (2) bekezdésében kinyilvánított jog, amely szerint minden anyának gyermeke születése előtt és után külön rendelkezések szerint támogatást és védelmet kell nyújtani.
•	Az Alkotmány 70/D. § (1) és (2) bekezdésében rögzített jogot, amely mindenki számára biztosítani kívánja a legmagasabb szintű  orvosi ellátást.

Az alkalmazott jogszabályok
•	A büntetések és intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. számú törvényerejű rendelet  (Bv.tvr.)
118. § (1) Az előzetesen letartóztatott
d) hozzátartozóival és - az ügyész, a vádirat benyújtása után a bíróság jóváhagyásával - más személyekkel levelezhet, legalább havonta egyszer fogadhat látogatót, és kaphat csomagot,
f) anyagi és egészségügyi ellátásban részesül, gyógyszert térítés nélkül kap,
(2) Az előzetesen letartóztatott levelezési és látogató-fogadási joga - a védőjével való érintkezés kivételével -, valamint a csomagküldeményhez való joga a büntető eljárás eredményessége érdekében korlátozható.

•	A fogvatartottak  egészségügyi ellátásáról szóló 5/1998. (III.6.) IM számú rendelet (R.)
20. § (1) Terhesség fennállásának a valószínűsége esetén a bv. orvos köteles a fogvatartottat, - a lehető legrövidebb időn belül - nőgyógyászati szakvizsgálatra beutalni.
(2) Ha a terhesség fennállását szülész-nőgyógyász szakorvos igazolja, a terhes nő nyilatkozik arról, hogy terhességét meg kívánja-e tartani vagy igényli annak művi megszakítását.
(3) A terhes nőt gondozásba vétel céljából a szakorvosi vizsgálatot követő 3 munkanapon belül a Központi Kórházba kell szállítani.
21. § (1) A térítésmentes terhesgondozásra jogosult nő a terhességével és a gyermeke születésével kapcsolatos juttatások folyósítása iránti igényét a Központi Kórházban írásban terjesztheti elő.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott és folyósított juttatásokat elkülönített letétként kell kezelni, az kizárólag a fogvatartott nő rendelkezése szerint használható fel. A jogosultságot érintő bármely körülmény változását a tudomásra jutástól számított három munkanapon belül a Központi Kórház főigazgató főorvosának kell bejelenteni.
22. § (1) Amennyiben a terhességre tekintettel a büntetés félbeszakítását nem engedélyezték, a fogvatartottat a szülés várható időpontja előtt négy héttel a Központi Kórházba kell szállítani.
(2) A fogvatartott nőt - az orvos javaslata alapján - a szülés várható időpontja előtt huszonnyolc nappal a munkavégzés alól fel kell menteni. A felmentést a szülési szabadsággal megegyező időtartamra a bv. orvos engedélyezi.
(3) Amennyiben a szülésre a szabadságvesztés ideje alatt kerül sor, az újszülöttet hat hónapos koráig a Központi Kórházban az anyjával együtt kell elhelyezni. A Központi Kórház főigazgatója kivételesen engedélyezheti, hogy a gyermek egyéves koráig az anyjával a Központi Kórházban maradjon.
(4) A terhes nő előállításáról, szállításáról és őrzéséről a bv. intézet gondoskodik.
36. § A fogvatartott térítésmentes gyógyszerellátását - az orvos utasítása alapján - a bv. intézet biztosítja.
37. § (1) A gyógyításhoz szükséges gyógyszer milyenségét és mennyiségét, valamint a gyógykezelés időtartamát a bv. orvos határozza meg.
(2) A beteg csak a bv. orvos írásos engedélye alapján tarthat magánál gyógyszert.
(3) Gyógyszertartási engedély nem adható azon gyógyszerekre, amelyek visszaélésre adhatnak lehetőséget (altatók, nyugtatók, testépítéshez szolgáló szerek stb.).
(5) A fogvatartott részére csak Magyarországon érvényes forgalomba hozatali engedéllyel rendelkező gyógyszer, tápszer vagy gyógyhatású készítmény rendelhető.

•	A szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól szóló 6/1996.(VII.12.) IM számú rendelet
1. § (1) E rendelet a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásából a büntetés-végrehajtási szervezetre (a továbbiakban: bv. szervezet) háruló részletes feladatokat határozza meg.
(2) A bv. szervezet a szabadságvesztést és az előzetes letartóztatást - törvényben meghatározott szerv határozata, illetve rendelkezése alapján - büntetés-végrehajtási intézetekben, illetve a büntetés-végrehajtás egészségügyi intézeteiben (a továbbiakban: intézet) hajtja végre.
7. § A fogvatartott a fogvatartásával kapcsolatos ügyében - a 6. §-ban foglalt jogorvoslati lehetőségek mellett - közvetlenül fordulhat
b) a fogvatartás alatt gyakorolható állampolgári jogainak a sérelme esetén az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, illetve a nemzeti és etnikai kisebbségi jogok országgyűlési biztosához;
237. § (1) A büntetőeljárás szakaszától függően az ügyész, illetve a bíróság (a továbbiakban: a rendelkezési jogkör gyakorlója) dönt az előzetesen letartóztatott
a) intézetben történő elhelyezéséről;
b) az ugyanabban az eljárásban letartóztatottaktól való elkülönítéséről;
c) levelezése és látogatása ellenőrzéséről;
d) levelezésének, a látogató fogadásának és a csomagküldemény korlátozásáról;
e) előállításáról, a nyomozó szervek részére történő kiadásáról, az intézetben való kihallgatásáról;
f) más intézetbe való átszállításáról, kivéve a Központi Kórházba vagy az IMEI-be történő orvosilag indokolt sürgős átszállítást;
g) polgári egészségügyi intézményben való elhelyezéséről, kivéve, ha arra orvosilag indokolt sürgős esetben kerül sor.
(2) Ha a bírói értesítés vagy az ügyészi rendelvény az előzetes letartóztatás végrehajtására vonatkozó valamely kérdésben nem tartalmaz rendelkezést, az intézet az általános jogszabályi előírásoknak megfelelően jár el.
(3) Ha az intézet az előzetes letartóztatás végrehajtása alatt a bíróság vagy az ügyész rendelkezési jogkörébe tartozó döntés szükségességét észleli, erről a rendelkezési jogkör gyakorlóját haladéktalanul értesíti.
245. § (1) Az előzetesen letartóztatott által a büntetőeljáráshoz kapcsolódóan írt, vagy a részére érkezett leveleket és iratokat a címzettnek az intézet küldi el, illetve kézbesíti.
(3) Az előzetesen letartóztatott - a védője kivételével - csak a rendelkezési jogkör gyakorlója által meghatározott személyekkel folytathat telefonbeszélgetést. A beszélgetés csak intézeti készüléken, a házirendben meghatározott időben, ellenőrzés mellett történhet.

A vizsgálat megállapítása
	A Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoka a kért vizsgálatot lefolytatta, a Bv. Központi Kórház a kért tájékoztatást megadta. Ezek és a mellékelt iratok alapján a panaszra vonatkozóan a következők állapíthatók meg:
A panaszos  előzetes letartóztatásban levő leányát, T. E.-t a Fővárosi Bv. Intézet 2000. július 5. napján fogadta be. A befogadáskor rendelkezésre álló, a rendőrségi fogdában eltöltött időből származó orvosi leletei : a 2000. május 5-ei nőgyógyászati és ultrahang vizsgálat, a június 15-ei nőgyógyászati ultrahang kontroll, a június 15-ei rendőrorvosi vizsgálat, a június 2-ai és a július 3-ai laboratóriumi eredmények panaszos leányának normális terhességét igazolták.
	Befogadásakor az orvosi vizsgálat keringését, általános állapotát rendezettnek ítélte. A panaszos leánya a bv. intézetbe történt befogadásakor már 21-22. hetes terhes állapotban volt, az ezt igazoló dokumentációt bemutatta, panaszt nem jelzett.
	Nőgyógyászati javaslatra Materna nevű vitamin-komplex készítményt és "vas" tablettát szedett a bv. intézetben. Az otthonából küldött vitaminok szedését az intézet orvosa engedélyezte, azt az előzetes letartoztatott részére a vas-készítményekkel együtt naponta ki is adták. A vizsgálat során arra adat, hogy gyógyszert tartalmazó csomagot az intézet visszaküldötte volna a feladónak, nem merült fel, az intézet nyílvántartásában ilyen esemény nem szerepel.
	A bv. intézetben T. E.-t a terhességével kapcsolatos tudnivalókról kioktatták. A szakorvosi ellenőrzés, a gondozás folyamatosságának biztosítása érdekében T. E. számára az intézetben felajánlották beutalását a Bv. Központi Kórház Nőgyógyászati Osztályára. T. E. ezt nem fogadta el. Valószínűsíthető, hogy T. E.  "civil" orvoshoz akart visszajutni.
A továbbiakban T. E. a bv. intézetben rendszeres orvosi ellenőrzés alatt állott. Állapota mindvégig rendezettnek bizonyult. Többszöri felvilágosítás, meggyőzés eredményeként néhány hét múlva hozzájárult a Bv. Központi Kórházba utalásába. Ennek ellenére a vizsgálatot 2000. augusztus 2-án a helyszínen megtagadta. Ugyanez ismétlődött meg szeptember 15-én is. Mindebből megállapítható, hogy az esedékes vizsgálatok, a szakorvosi ellenőrzés és a terhesgondozás elmaradásáért a bv. intézetet felelősség nem terheli.
Végül T. E., a születendő gyermeke érdekét belátva, 2000. október 4-én beleegyezett a nőgyógyászati szakvizsgálatba. E vizsgálat kóros elváltozást nem mutatott.
A szülés várható időpontja előtt egy hónappal, 2000. október 9-én T. E.-t átszállították a Bv. Központi Kórházba. Itt T. E. kérelmét, amellyel kérte egyedüli elhelyezését, a kórházigazgató főorvosa engedélyezte. T. E. 2000. november 11-ről 12-re virradó éjjel, természetes úton, komplikáció mentesen, egészséges leánygyermeknek adott életet. A szülést követően 2 hét eltelte után az anyát és gyermekét közös teremben kívánták elhelyezni.
	A panaszos 2000. augusztus 22-én távbeszélőn megkereste a Bv. Országos Parancsnokság Egészségügyi Főosztályának vezetőjét is, aki ígéretéhez híven intézkedett T.E szakorvoshoz való beutalása érdekében. Amint ez az előzőekből kitűnik,T. E. erre nem volt hajlandó.
	A panaszos 2000. szeptember 13. napján levélben is fordult az Egészségügyi Főosztályhoz, segítséget kérve "a magzat egészséges fejlődése érdekében, valamint gyermeke biztonságos szülése érdekében." A panaszos részére küldött válaszlevélben tájékoztatták arról, hogy leányát többszöri meggyőződési kísérlet után szakorvosi vizsgálatra ismét átszállítják. A vizsgálatot azonban  szeptember 15-én T. E. újból megtagadta.
	T.E. a bv. intézeti nevelőjétől 2000. augusztus 8-án kért első alkalommal látogatási engedélyt, csomagküldésre pedig július 6-án. Szüleit havonta egy alkalommal (augusztus 18-án, szeptember 22-én és október 3-án) fogadta, csomagot tőlük ugyancsak havi gyakorisággal kapott.
A Fővárosi Főügyészség 2000. szeptember 4-én kelt NF.5167/2000/15. számon engedélyezte, hogy T. E. szüleivel való kapcsolatát távbeszélőn tarthassa. Ezt követően a bv. intézet heti egy alkalommal a szülőkkel való telefonálást lehetővé tette. T.E. 2000. október 9-én átszállították a Bv. Központi Kórházba. A Kórház a kapcsolattartásra alkalmas távbeszélő-állomással nem rendelkezik, de házirendje szerint a 30 napon túl kórházban levő beteg részére, heti egy alkalommal, a Fiatalkorúak Bv. Intézetében levő erre rendszeresített készüléken a telefon használata biztosított. Ennek lehetősége T. E. számára is adott.
	Összegezve: T.E. előzetes letartóztatottnak a Fővárosi Bv.Intézetben, majd a Bv. Központi Kórházban, minden a jogszabályokban biztosított lehetősége megvolt arra, hogy a terhesgondozást és a szükséges orvosi felülvizsgálatokat igénybe vegye. Nem a fogvatartást foganatosító bv. intézeteken múlott, hogy T.E. csak terhességének utolsó időszakában vette mindezt igénybe. Gyógyszerellátása biztosított volt.
Kapcsolattartása, a részére való csomagküldés is, az előírásoknak megfelelően történt. Megállapítottam, hogy T. E. az előzetes letartóztatásban eddig eltöltött ideje alatt alkotmányos jogaival élhetett, azok gyakorlását a fogvatartást foganatosító bv. intézetek biztosították. Alkotmányos visszásság nem történt. Ezért a vizsgálatot lezártam. Erről a Bv. Országos Parancsnokát, a Bv. Központi Kórház Igazgató-főorvosát és panaszost, jelentésem egy példányának megküldésével értesítem.

Budapest, 2000. december 5.

Gönczöl Katalin