OBH 4566/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A Blikk 2000. szeptember 12-i számában megjelent "Zsaruk dobták ki lakásából a négy gyerekes anyát" c. cikk szerint szeptember 11-én, hétfőn, egy édesanya és négy gyermeke rendőrök segítségével, lakásától megfosztva került az utcára. Emiatt feljelentést kívánt tenni a BRFK IV. kerületi rendőrkapitányságon, de nem foglalkoztak ügyével. 
	A cikk arról is tudósított, hogy a helyszínen intézkedő rendőrök semmilyen iratot nem tudtak felmutatni annak alátámasztására, hogy intézkedésük jogszerű.
	A cikk alapján - különös tekintettel az édesanya és négy gyermeke tulajdonhoz, valamint magánlakás sérthetetlenségéhez való jogára - felmerült a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz és a magánlakás sérthetetlenségéhez való jog sérelmének gyanúja. Ezért - hivatalból - vizsgálatot rendeltem el. Annak során vizsgálatra kértem a budapesti rendőrfőkapitányt és szóbeli tájékoztatást kértem a BRFK XI. kerületi Rendőrkapitányság Bűnügyi Osztály vezetőjétől.

Érintett alkotmányos jogok
•	A tulajdonhoz való jog (Alk. 13. § /1/ bek.).
•	A magánlakás sérthetetlenségéhez való jog (Alk. 59. § /1/ bek.).
•	A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.). 

A vizsgálat megállapításai
1.	A budapesti rendőrfőkapitány arról tájékoztatott, hogy a hivatkozott újságcikkben megnevezett és további két személy 2000. augusztus 22-én a BRFK IV. kerületi Rendőrkapitányságon feljelentést tettek lakásaik megtévesztéssel való elvesztése miatt. A feljelentés alapján a IV. kerületi kapitányság csalás bűntettének gyanúja miatt, a 144-2559/2000. bü. számon feljelentés kiegészítést rendelt el. Az ennek során beszerzett adatok alátámasztották bűncselekmény elkövetésének alapos gyanúját továbbá azt, hogy a bűncselekmény elkövetésének helye Budapest XI. kerületben, egy ingatlanközvetítő irodában volt. Ezért az ügyben a IV. kerületi kapitányság elrendelte a nyomozást, majd az iratokat az eljárás lefolytatására illetékes XI. kerületi rendőrkapitányságra áttette. Az áttételről a IV. kerületi kapitányság a feljelentőt és az illetékes ügyészi szervet - az áttételről szóló határozat megküldésével - értesítette.
	A főkapitányi tájékoztató tartalmazta azt is, hogy a BRFK XI. kerületi Rendőrkapitányság a nyomozást a 151-4672/2000. bü. számon folytatja. A BRFK XI. kerületi Rendőrkapitányság Bűnügyi Osztály vezetőjétől telefonon kért tájékoztatás szerint a nyomozás - jelentésem írásba foglalása időpontjában - még folyamatban volt. A nyomozás befejezésének határideje: 2001. május 15. A nyomozást várhatóan vádemelési javaslattal küldik meg az ügyészségnek.
	A főkapitány megállapította továbbá, hogy a nyomozást folytató XI. kerületi kapitányság kihallgatta tanúként a szóban forgó újságcikkben megnevezett személyt. A vallomás szerint a Budapest XI. kerület Bocskai úton (a tanúvallomás a házszámot is tartalmazza) működő ingatlanközvetítő irodában írta alá a lakása értékesítéséről szóló adásvételi szerződést. A nyomozás adatai azonban arra utaltak, hogy a sértett tanú vallomásában megjelölt címen ilyen iroda nem funkcionál, illetve a lakóház közös képviselője szerint nem is funkcionált. Az ellentmondás feloldása érdekében a főkapitány utasította a nyomozó hatóságot ez utóbbi információ, valamint az egyéb lényeges körülmények (pl. kilakoltatás, szerződés aláírás körülményei) tisztázására, különösen annak megállapítására, hogy felmerül-e további bűncselekmény elkövetésének alapos gyanúja.
	A sértett tanú a nyomozás során arról is nyilatkozott, hogy kilakoltatása nem az újságcikkben megjelölt 2000. szeptember 11-én, hanem korábban, július 24-én történt. A főkapitányi vizsgálat kitért annak megállapítására is, hogy a kilakoltatáson melyik rendőri szerv működött közre. A BRFK IV. kerületi Rendőrkapitányságon rendszeresített ügyeleti napló bejegyzése szerint a sértett tanú Budapest IV. kerületben (a nyomozati anyag tartalmazza a ház, emelet és ajtó számot is) lévő lakásánál a Káposztásmegyeri Rendőrörs szolgálatban lévő körzeti megbízottja intézkedett, de valóban nem 2000. szeptember 11-én, hanem július 24-én. Az intézkedésről rendőri jelentés készült. Abból kitűnt, hogy a rendőr nem nyújtott segítséget a kilakoltatáshoz. Megjelenésekor a lakásban már az új tulajdonos albérlője tartózkodott. Az albérlő bemutatta a rendőrnek az újságcikkben megnevezett édesanya által is aláírt adásvételi szerződést, valamint a lakás tulajdoni lapját. Miután meggyőződött arról, hogy ki a lakás tulajdonosa, a helyszínt intézkedés nélkül elhagyta. A főkapitány úgy foglalt állást, hogy a körzeti megbízott a jogszabályoknak megfelelően járt el, mivel a neki bemutatott iratok alapján a helyszínen nem állt módjában eldönteni, hogy polgári peres ügyről van-e szó, vagy fennáll bűncselekmény elkövetésének gyanúja. Ezért a főkapitány rendőri mulasztást nem állapított meg.
	Végül tartalmazta a főkapitányi tájékoztató, hogy vizsgálata során a IV. kerületi rendőrkapitányságon szolgálatot teljesítő valamennyi ügyeletes tisztet, továbbá a panaszfelvevő feladatot végző személyt parancsnokuk elszámoltatta. Ellenőrizték az ügyeleti naplót és a bejelentőfüzetet is. Az elszámoltatott beosztotti állomány nem emlékezett sem a bejelentő személyére, sem az ügyre. A szolgálati okmányok alapján sem lehetett megállapítani, hogy a vizsgálat alapját képező újságcikkben megnevezett személy a IV. kerületi kapitányságon megjelent volna és rendőri intézkedést kért volna. Így az sem vált bizonyítottá, hogy az állampolgárt - aki négy gyermekes anya - a rendőri szerv elküldte volna anélkül, hogy bejelentésével foglalkoztak volna. Ezekre tekintettel sem állapított meg mulasztást az ügyben a budapesti főkapitány.

2.	A főkapitány válaszát elfogadtam. A rendőrségre háruló feladatokat és a rendőr intézkedési, eljárási kötelezettségét alapvetően a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (Rtv.) szabályozza. E törvény 2. § (1) bekezdése szerint "A Rendőrség védelmet nyújt az életet, a testi épséget, a vagyonbiztonságot közvetlenül fenyegető vagy sértő cselekménnyel szemben, felvilágosítást és segítséget ad a rászorulónak. ..." Az Rtv. 13. § (1) bekezdése azt is előírja, hogy "A rendőr jogkörében eljárva köteles intézkedni vagy intézkedést kezdeményezni, ha olyan tényt vagy körülményt észlel, illetőleg hoznak tudomására, amely rendőri beavatkozást igényel...." A törvény 24. §-a a rendőrség segítségnyújtási kötelezettségét szabályozza. Eszerint: "(1) A rendőr köteles a feladatkörébe tartozó segítséget, illetőleg a hozzáfordulónak a tőle elvárható felvilágosítást megadni. (2) A magánérdekek védelme e törvény alapján csak akkor tartozik a Rendőrség hatáskörébe, ha a törvényes védelem az adott körülmények között más módon nem biztosítható, vagy ha a rendőri segítség nélkül a jog érvényesíthetősége meghiúsulna vagy számottevően megnehezülne." Az idézett jogszabályokat az újságcikkben név szerint megjelölt személy IV. kerületi lakásánál 2000. július 24-én eljáró rendőr figyelembe vette. Ezt bizonyítja, hogy kivonult a lakáshoz. Ott olyan tényt vagy körülményt azonban nem észlelt, amely rendőri beavatkozást igényelt volna. Miután ezt megállapította, a helyszínről intézkedés nélkül eltávozott. Ezzel a helyszínre kiérkező rendőr eleget tett kötelezettségének. Megjegyzem, hogy a rendőr intézkedése akkor lett volna szakszerűtlen, ha a lakásban tartózkodó albérlőt bárminek a tűrésére kényszerítette volna. Ezzel ugyanis túllépte volna azt a hatáskört, amit az Rtv. 24. § (2) bekezdése a magánérdek védelme érdekében a rendőrség számára biztosít.
	Szóban forgó intézkedése során a körzeti megbízott tekintettel volt az Rtv. 39. §-ában foglaltakra is. Ez a jogszabályhely a magánlakásban való intézkedés szabályait tartalmazza. A főszabály az, hogy "(1) A rendőr magánlakásba bebocsátás vagy hatósági határozat nélkül nem léphet be, illetve nem hatolhat be, ..." . Természetesen a törvény ez alól több kivételt tesz. Például segélyhívás esetén vagy öngyilkosság megakadályozása, bűncselekmény elkövetésének megakadályozása, megszakítása, vagy a bűncselekmény elkövetőjének vagy gyanúsítottjának elfogása és előállítása céljából, közveszély, továbbá az életet vagy testi épséget fenyegető közvetlen veszély elhárítása érdekében, végrehajtási eljárás lefolytatása céljából, az elővezetés végrehajtása érdekében a rendőr magánlakásban bebocsátás és határozat nélkül intézkedhet. A vizsgált ügyben azonban egyikről sem volt szó. Az Rtv. 39. § (4) bekezdése azt is előírja, hogy "A magánlakásban való tartózkodás csak a feladat végrehajtásához szükséges ideig tarthat." A szóban forgó helyszínre érkező rendőr a lakásba való belépésre hatósági határozattal nem rendelkezett. A lakás tulajdonjogát igazoló albérlő azonban bebocsátotta őt a lakásba, ahol csak annyi ideig tartózkodott, amíg megállapította, hogy az újságcikkben megnevezett személy által is aláírt adásvételi szerződés, valamint az adatokat közhitelesen bizonyító tulajdoni lap szerint ki a lakás tulajdonosa. Az eljáró rendőr tehát a vonatkozó jogszabályoknak megfelelően járt el, mulasztást nem követett el, döntései nem sértették a jogbiztonság követelményét, továbbá a tisztességes eljáráshoz, és a magánlakás sérthetetlenségéhez való jogot.
	Vizsgálatom során nem állapítottam meg, hogy az újságcikkben megnevezett édesanya feljelentését a BRFK IV. kerületi Rendőrkapitányság nem fogadta. Ezen állítást a budapesti főkapitány cáfolta azzal, hogy a már hivatkozott 2000. július 24-i rendőri intézkedést követő mintegy egy hónap elteltével, augusztus 22-én, több személy által tett feljelentés alapján a kapitányság feljelentés kiegészítést folytatott, annak befejezését követően pedig a nyomozást elrendelte, majd a bűnügyi iratokat áttette a nyomozás lefolytatására hatáskörrel és illetékességgel rendelkező BRFK XI. kerületi Rendőrkapitányságra. Ez utóbbi rendőri szerv a nyomozást a mai napig nem fejezte be. Az országgyűlési biztosnak nincs módja, sem lehetősége további bizonyítékok beszerzésére. Ezért azokra az adatokra hagyatkoztam, melyeket az újságcikk, valamint a főkapitányi vizsgálat nyújtott. Ezek pedig - mivel egymásnak ellentmondanak - nem tették lehetővé alkotmányos joggal összefüggő visszásság megállapítását. Megnyugtatónak tartottam azonban, hogy vizsgálatom során a budapesti főkapitány kijelölte a XI. kerületi kapitányságon folyamatban lévő nyomozás kereteit, meghatározta a bizonyítás tárgyát, továbbá azt is, hogy a nyomozás ügyészi ellenőrzés mellett folyik. Ezt az bizonyítja, hogy a nyomozás határidejét az ügyészség hosszabbította meg 2001. május 15-ig, vagyis elfogadta azon nyomozási cselekmények végrehajtásának szükségességét, melyekre a rendőri szerv hivatkozott akkor, amikor előterjesztést tett a nyomozás határidejének meghosszabbítására. Tekintettel a folyamatban lévő nyomozásra, a büntetőeljárás további vizsgálatát mellőztem.
	Az ügyben összességében nem állapítottam meg az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvényben megjelölt és az országgyűlési biztos fellépését igénylő alkotmányos emberi jogokkal összefüggő visszásságot. A vizsgálatot ajánlás nélkül fejeztem be.

Budapest, 2001. április 21.

Gönczöl Katalin