OBH 4175/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Izafé Éva

Az eljárás megindulása
	A panaszos azért fordult beadvánnyal az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert sérelmezte Sarud Község Önkormányzatának eljárását a belvízkárral kapcsolatos ügyében.
A vizsgálat Alkotmányban deklarált jogorvoslathoz, valamint a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonsághoz és tisztességes eljáráshoz való jog megsértésének gyanúja miatt indult. Az eljárás során tájékoztatást és iratanyagot kértem az önkormányzattól.

A megállapított tényállás
	A panaszos idős házaspár ingatlana az 1999. tavaszi belvízkár miatt lakhatatlanná vált, a kárértéket 1,5 millió forintban állapította meg a kárfelmérő szakember. Először az önkormányzat egyik intézményébe kaptak lakhatási lehetőséget, de hamarosan az önkormányzat több határozatban felszólította a panaszos házaspárt, hogy költözzenek az önkormányzat által kijelölt ingatlanba. A panaszos házaspár mindvégig ragaszkodott ahhoz, hogy az állami támogatásból és Máltai Szeretetszolgálat által adományozott 500 ezer forintból ők vállalják lakáshelyzetük megoldását. Az önkormányzat ezt a kérést nem támogatta, és 30 ezer forint pénzbírság kiszabása mellett felszólította a házaspárt, hogy költözzenek a kijelölt ingatlanba.
	Panaszosok legfőképpen azért sérelmezték az önkormányzat eljárását, mert a községben egyedül nekik kellett kijelölt ingatlanba költözni, és így nem kaphatták meg a felmérés alapján részben vagy egészben az állami támogatást és a Szeretetszolgálat adományát.
	Az önkormányzat válaszában közölte, hogy a házaspár régi, vályogból készült ingatlana a belvízkárok miatt oly mértékben rongálódott, hogy a helyreállításra nem volt mód. Az állam a személyi tulajdonú lakásokban keletkezett károk helyreállítása céljából az összesített károk  50 %-át térítette meg két lépcsőben. Az önkormányzat a házaspárnak azt ajánlotta, hogy fogadják el a kárfelmérés 50 %-át, tehát a 750 ezer forintot, és javasolta, hogy a megrongálódott lakásuk eladásából pótolva oldják meg lakáshelyzetüket. Az ajánlatot elutasították, mondván, hogy ők új ingatlant szeretnének építeni a régi helyébe, de ekkora összegből ezt nem lehet megoldani. Ezt követően a szociális bizottság úgy döntött, hogy szociális bérlakásként vásárolnak egy üresen álló ingatlant a házaspárnak 900 ezer forintért. A házaspár ezt nem fogadta el, és azzal érveltek, hogy nem szeretnének még méltányos lakbért sem fizetni.
	Az önkormányzat válaszában megerősítette, hogy a Máltai Szeretetszolgálat adományt biztosított házaspárnak, ezt azonban feltételekhez kötötte. A feltétel az volt, hogy a házaspár eladja belvízkárosult ingatlanát, és vásárol egy régi, de viszonylag jó állapotban lévő lakást. A Szeretetszolgálat pénzét a vételár kiegészítésére kellett fordítani. Az önkormányzat azt vállalta, hogy segít a lakásuk eladásában, valamint másik lakás felkutatásában, és segítséget nyújt a vásárolt lakás rendbetételében. A házaspár megrongálódott ingatlanára a hirdetés ellenére vevő nem jelentkezett. Időközben a házaspár régi ingatlanára bontási kötelezettséget állapított meg az önkormányzat, melyet a panaszos házaspár nem hajtott végre.  A korábbi szociális bérlakásra vonatkozóan az önkormányzat úgy döntött, hogy azt nem bérlakásként, hanem tulajdonként ajánlják fel a házaspárnak. Az önkormányzat azzal érvelt, hogy a régi ingatlant csak telekárban lehetett volna eladni, 2-300 ezer forint értékben, és ha ehhez hozzáteszik az 500 ezer forintot (adomány), akkor  kb. hasonló érték jön ki, mint a tulajdonként felajánlott lakás vételára. Az önkormányzatnak arról is tudomása van, hogy a házaspárnak Tiszanána községben rész-lakástulajdona van, de oda azért nem tudnak költözni, mert a másik két tulajdonostárssal rossz viszonyban vannak. Az önkormányzat az események menetében arról döntött, hogy a házaspárnak el kell hagyni az átmeneti szállásként biztosított  önkormányzati intézményt (napközi otthon) és be kell költözni a kijelölt ingatlanba.  Ennek a házaspár nem tett eleget, így az önkormányzat gondoskodott a végrehajtás elrendeléséről és az ingóságokat átszállították a kijelölt házba. A házaspár a lakás kulcsát sem vette át. Az önkormányzat jegyzője válaszában kifejtette, hogy megítélésük szerint az önkormányzat helyesen járt el. A régi ingatlan bontását elrendelték, de a végrehajtás még nem történt meg, mert azt remélték, hogy így kedvezőbb áron lehet az ingatlant eladni. Az önkormányzat a kialakult életveszélyes helyzetet soron kívül megszüntette. A jegyző véleménye szerint a házaspár lakhatásuk megoldása érdekében nem működött együtt az önkormányzattal, ezért ők a felelősek a kialakult helyzetért. 
	A jegyző válaszát követő napokban a panaszos házaspár újabb beadványában beszámolt arról, hogy a "kényszer" lakhelyre való átköltöztetés megtörtént. Az átköltöztetés ellenére ők visszamentek a romos ingatlanba, és 21 napig ott voltak a rongyok között feküdve, de ekkor elrendelték a ház bontását, ami meg is történt. A végrehajtásban részt vevő személyek lefogták őket, amikor a markológépek hozzákezdtek a bontáshoz. A panaszos házaspár azt állította, hogy a házban még bútorok és élelmiszerek voltak, de azt már nem volt módjuk kihozni, és ezt a bontást végzők sem tették meg. A beadvány így folytatódik: "Az akció során feleségem az utcán  markos legények kezei között elájult, a szomszéd faluból hívtak orvost, engem a közelébe sem engedtek." A házaspár sorsáról ezekben a napokban, 2000. október 7-én és október 14-én  a Heves Megyei Hírlap is tudósított, Hajlék van, de életveszély is,  valamint Feljelentést tesz a jegyző címmel.
	A bontásra és átköltöztetésre tekintettel ismételten információt kértem az önkormányzattól és megkerestem a Magyar Máltai Szeretetszolgálatot is az adomány sorsával kapcsolatban. 
A jegyző válaszában tájékoztatott, hogy a házaspár problémája megoldódott. 2000. november 2-án megállapodás született a házaspár és az önkormányzat között, hogy a lakhatás érdekében felajánlott ingatlant elfogadják, és azt is vállalták, hogy még aznap beköltöznek. A megállapodás alapján az ingatlan a tulajdonukba került. A megsemmisült lakás, illetve telekingatlan, valamint a Máltai Szeretetszolgálat által adományozott 500 ezer forint az önkormányzati tulajdonú csereingatlan fejében az önkormányzaté lett. Az önkormányzat vállalta az új ingatlanon lévő melléképület helyreállítását, és az ivóvízbekötést. Az önkormányzat a bontási költség megfizetésétől eltekintett (36 ezer Ft). A jegyző arról is beszámolt, hogy a bontáskor a házaspár ellenszegült a végrehajtásnak. A jelenlévő köztisztviselőknek erőszakkal kellett fellépni, mivel a rendőrség kivezényelt munkatársai az intézkedési kötelezettségüket elmulasztották. A jegyző később állásfoglalást kért a megyei rendőrfőkapitánytól, aki a rendőri mulasztásokat elismerte. Ezt követően az ügy országos nyilvánosságot kapott (Népszabadság, RTL Klub). A jegyző sérelmezte, hogy a Fókusz című műsorban a panaszos házaspár egyik tagja azzal vádolta meg Őt, hogy a felajánlott ingatlant korrupt módon szerezte meg, "rokoni alapon". Ezt a jegyző cáfolta, és közölte, hogy egyetlen rokona sem érintett az ügyben, másrészt a házat nem Ő választotta ki, és a vételáráról sem volt módja döntönteni. A házaspár egyik tagja ellen feljelentést tett rágalmazásért, a másik személy ellen pedig hivatalos személy elleni erőszak miatt kezdeményezett eljárást. Az állami támogatással kapcsolatban a jegyző közölte, hogy a házaspár azért nem részesült pénzbeli támogatásban, mivel a megállapított összeget nem fogadták el. Az előzetes egyeztetések során a jegyző tájékoztatta a károsultakat, hogy arányosan hozzávetőleg 750 ezer forintra jogosultak. A panaszosok "szóban" úgy nyilatkoztak, hogy felajánlott összeg túl kevés, mert ebből nem tudnak másik házat építeni. Ekkor a jegyző azt javasolta, hogy adják el a károsodott ingatlant, s a vételárat egészítsék ki a 750 ezer forinttal, s ebből az összegből vegyenek másik ingatlant, de ezt sem fogadták el. Mivel a pénzbeni segítség nem jelentett volna megoldást, az önkormányzat úgy döntött, hogy természetben biztosítja a lakhatást a panaszos házaspárnak.
A Magyar Máltai Szeretetszolgálat válaszában arról tájékoztatott, hogy az országos gyűjtésből származó pénz elosztására pályázatot hirdettek az ár- és belvízkárokat szenvedett károsultak részére a lakóépületek helyreállításának, illetve pótlásának támogatására. A 950 pályázó mintegy 161 millió Ft támogatásban részesült. A panaszos házaspár is részt vett a pályázaton. Az 500 ezer forint támogatásnak az volt a feltétele, hogy azt használt lakás vásárlására kell felhasználni. Ennek megvalósulása elhúzódott, s helyszínre kiküldött ellenőrnek komoly erőfeszítést kellett tenni, hogy az önkormányzat által említett megállapodás létrejöjjön, és a támogatást használt lakás vásárlására használják fel. 

Az ügy jogszabályi háttere
1091/1999. (VIII. 13.) Korm. határozat az 1999. júniusi és júliusi rendkívüli esőzés és vihar miatti védekezési költségekről és kárenyhítésről, továbbá a szükséges jogszabályok módosításáról
.......
4. elrendeli, hogy a központi költségvetésből az egyes védekezési és kárenyhítési feladatok finanszírozása a következők szerint történjék:
a) az esőzés és a vihar miatt az önkormányzatoknál felmerült, indokolt védekezési kiadások teljes megtérítéséhez 1553 M Ft,
az önkormányzati tulajdonban lévő, kötelező feladatokhoz kapcsolódó építményekben keletkezett - biztosításból és egyéb módon meg nem térülő - károk teljes helyreállításához legfeljebb 2759 M Ft,
az önkormányzati utakban, hidakban és kapcsolódó műtárgyakban keletkezett károk helyreállításához a helyreállítási költség 50%-a, legfeljebb 3217 M Ft,
a személyi tulajdonban lévő lakásokban keletkezett - biztosításból és egyéb módon meg nem térülő - károk enyhítését szolgáló szociális és lakáscélú támogatási formákra legfeljebb 4000 M Ft,
1058/2000. (VII. 11.) Korm. határozat az 1999. november 22-e és 2000. május 19-e közötti belvíz és árvíz miatti védekezés költségeiről és a kárenyhítésről
.......
4. elrendeli, hogy a központi költségvetésből a helyreállítás és kárenyhítési feladatok finanszírozása a következők szerint történjék:
a) - 100%-os 3125,1 M Ft összegű a hozzájárulás az önkormányzati tulajdonban lévő, kötelező feladatokhoz kapcsolódó építményekben keletkezett - biztosításból és egyéb módon meg nem térülő - károk helyreállításához (ebből a közmunkaprogram meghirdetésére 125,0 M Ft, a közhasznú foglalkoztatásra 1125,0 M Ft),
- a lakásonkénti igények átlagosan 50%-át, 5997,2 M Ft-ot kell fordítani a személyi tulajdonban lévő lakás céljára szolgáló épületekben keletkezett - biztosításból és egyéb módon meg nem térülő - károk enyhítésére, a lakhatás feltételeinek biztosítására,
b) 25%-os mértékű, 2853,0 M Ft a felmért mezőgazdasági károk enyhítésének megtérítésére fordítható összeg,
c) a központi költségvetési szervek és a személyi tulajdonban lévő lakások helyreállításának várható költségére 222,1 M Ft összeget tartalékolni kell,
az a)-c) pontok szerinti térítés mindösszesen: 12 197,4 M Ft;
9/1998. (I. 23.) Korm. rendelet a helyi önkormányzatok címzett és céltámogatásának, a céljellegű decentralizált támogatásának igénybejelentési, döntéselőkészítési és elszámolási rendjéről, valamint a Magyar Államkincstár finanszírozási, elszámolási és ellenőrzési feladatairól, továbbá a TÁKISZ feladatairól
34. § A helyi önkormányzat támogatást igényelhet - a 43. §-ban foglaltak kivételével - a területfejlesztési tanácstól az önkormányzati tulajdont sújtó, előre nem látható természeti vagy más károkból adódó (vis maior) esetek többletkiadásainak részbeni vagy teljes támogatására, a biztosításból vagy egyéb módon megtérülő károk figyelembevételével.
36. § (1) Különösen súlyos természeti vagy más, a település nagyobb részét érintő károk (pl. földrengés, árvíz, lakott területen belüli nagy kiterjedésű belvíz, tornádó, tűzvész, robbanás) mérséklésére a támogatás azonnali segítségnyújtásként előleg formájában is folyósítható a területfejlesztési tanács utólagos engedélyezésével, a tanács elnökének előzetes döntésével, elszámolási kötelezettséggel.
(2) Kivételes esetben a támogatás a lakosság egyszeri, rendkívüli szociális támogatására is kiterjedhet. A lakossági támogatás a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvényben előírt eljárási szabályokkal egyezően az önkormányzati kötelezettségből eredő kiadások (átmeneti segély nyújtása a létfenntartást veszélyeztető rendkívüli élethelyzetbe került személyek részére az életveszély és a lakhatás elemi feltételeinek megteremtéséhez) részbeni vagy teljes megtérítését jelenti. A támogatás előleg formájában is folyósítható az (1) bekezdésben részletezett eljárás szerint.

Az érintett alkotmányos jog
1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmánya 
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
57. § (5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati jogot - a jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében, azzal arányosan - a jelenlévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja.

A vizsgálat megállapításai
	A vizsgálatban megállapítottam, hogy a panaszos házaspár mindvégig pénzbeni támogatás megállapítását kérte az önkormányzattól. Erről az önkormányzat határozatot nem hozott. Nem fogadható el az önkormányzat által alkalmazott módszer, amely szerint az előzetes egyeztetések során tájékoztatták a panaszosokat arról, hogy milyen összegű támogatás várható. Erről Ők szóban  úgy nyilatkoztak, hogy a megjelölt összeg kevés. Az egyetlen és a jogszabályoknak megfelelő eljárás az lett volna, ha a házaspár kérelme ügyében a képviselő-testület vagy átruházott hatáskörben a szociális bizottság határozatot hoz. Ebben a határozatban kellett volna részletezni, hogy milyen állami támogatást kapott a község, ebből mekkora összeg nyújtható a házaspárnak, melyhez hozzá kellett volna rendelni a Szeretetszolgálat adományát, azzal a kikötéssel, hogy az használt lakás vásárlására fordítható. A határozat birtokában - a jogorvoslatra való kioktatás mellett - a jogosultak eldönthették volna, hogy a két részből összetevődő összeg számukra elfogadható-e vagy élnek a további jogorvoslattal, esetleg a bírósági felülvizsgálat lehetőségével. Amennyiben az összes  körülmény mérlegelésével a testület vagy a bizottság úgy döntött volna, hogy a házaspár nem pénzben, hanem természetben kap kárenyhítést, úgy részletesen ki kellett volna fejteni az indokolásban, hogy az önkormányzat miért ezt a megoldást választotta. A csereingatlant vételára a csatolt szerződés szerint 900 ezer forint, melyből 500 ezer forint a Szeretetszolgálat adománya, 400 ezer forint pedig a megrongálódott ingatlan eladásából származó összeg. Az állami támogatás felhasználását is részletezni kellett volna. Tényként kell elismerni, hogy az önkormányzat kényszerbontást, vízbekötést és melléképület felújítást végzett, de ennek összértékét nem ismerjük. Az országgyűlési biztosnak azonban nem is feladata az erről való elszámoltatás. Az viszont igen, hogy értékelje az önkormányzat eljárását, tekintve, hogy a kapott tájékoztatás szerint 750 ezer forint állami támogatással kellett számolni a panaszos károsultaknak. A kérelmet elutasító döntés hiányában nem volt megismerhető annak indoka, hogy a házaspár miért nem kaphatott pénzbeni támogatást, akár azzal a kikötéssel is, hogy azt használt lakás vásárlására kell fordítani, és miért nem volt lehetőségük arra, hogy a határozat birtokában dönthessenek annak elfogadásáról vagy a jogorvoslat igénybevételéről. 
	Az önkormányzat szociális bizottságának a panaszos házaspár elhelyezésére szolgáló, szociális bérlakás megvásárlásáról, később tulajdonba kerülésről szóló döntése  nem felelt meg határozat tartalmi követelményeinek. Az államigazgatási eljárásról szóló törvény előírja, hogy a jogorvoslati jogosultságról a határozat rendelkező részében tájékoztatást kell adni. Ha a határozat nem tartalmaz rendelkezést a jogorvoslati lehetőségről, ezzel a közigazgatási szerv az alanyi jogi kötelezettséget szegi meg. Ennek komoly következménye van az ügyben érdekelt fél eljárási jogi viszonyára. A közigazgatási szerv határozatát indokolni köteles. Az indokolás a döntést képező rendelkezés magyarázata. A magyarázat tényekre és jogokra vonatkozik: ezek bemutatása az indokolás. A tényállást az annak alapjául elfogadott bizonyítékok szerint kell megállapítani és ki kell térni az ügyfél által felajánlott, de mellőzött bizonyításra és a mellőzés indokaira is, valamint ismertetni kell azokat a jogszabályokat, amelyek alapján a közigazgatási szerv a határozatot hozta. Ha indokolása kifogásolható - jelen esetben az indokolás, a jogszabályi hivatkozás hiányzik -,  ez az ügyfél szempontjából nem lehet közömbös. A jogorvoslati eljárásban az indokolás kifogásolható részei is alapul szolgálhatnak a határozat megváltoztatásához. Összegzésként megállapítható, hogy a panaszos házaspár által kért támogatási formára vonatkozó döntés nem született, illetve a kellékhiányos határozatban az elutasítás ténye, indoka nem szerepel. A kifogásolt határozat kézbesítés vagy postai úton való közlése a megküldött dokumentunokból nem állapítható meg. Az egyszerű levélküldeményként való megküldés, illetőleg a tájékoztatás nem minősíthető joghatással bíró közlésnek.
	6/1998. (III. 11.) AB határozat rámutatott, hogy: " ... A "tisztességes eljárás" (fair trial) követelménye nem egyszerűen egy a bíróságnak és az eljárásnak itt megkövetelt tulajdonságai közül (ti. mint "igazságos tárgyalás"), hanem az idézett alkotmányi rendelkezésben foglalt követelményeken túl - különösen a büntetőjogra és -eljárásra vonatkozóan - az 57. § többi garanciájának teljesedését is átfogja. Sőt, az Egyezségokmánynak és az Emberi Jogok Európai Egyezményének - az Alkotmány 57. §-a tartalmához és szerkezetéhez mintát adó - eljárási garanciákat tartalmazó cikkei általában elfogadott értelmezése szerint a fair trial olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet csupán megítélni. Ezért egyes részletek hiánya ellenére éppúgy, mint az összes részletszabály betartása dacára lehet az eljárás "méltánytalan" vagy "igazságtalan", avagy "nem tiszteséges". Természetesen különbözik egy adott eljárás fair voltának megítélése az abban az ügyben döntő nemzetközi bizottságok vagy bíróság eljárásában a magyar Alkotmánybíróság lehetőségeitől, amely elvont normakontrollt végez. Ez utóbbiban csupán a tisztességes eljárás megkövetelte általános ismérvek megállapítására van lehetőség.
	A vizsgálatban megállapítottam, hogy Sarud Község Önkormányzata a kártérítési igénybejelentés elbírálásának módjával, a határozat indokolásának elmulasztásával és a határozat közlésére vonatkozó szabályok mellőzésével a jogorvoslathoz, valamint a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság és tisztességes eljáráshoz fűződő joggal összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatban visszásságot okozott.
A panaszos házaspár lakhatása a Szeretetszolgálat adományából és a korábbi ingatlan beszámított vételárából megoldódott, ezért az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság megállapításán túl a konkrét ügyre vonatkozó kezdeményezéssel nem élek. Kezdeményezésemet a hasonló esetek elkerülése érdekében teszem meg.

Kezdeményezés
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX tv. 21. § (1) bekezdése alapján felkérem Sarud Község Önkormányzatának Képviselő-testületét, hogy az önkormányzat mindenkor érdemben döntsön a kérelemről. Tartsa szem előtt a határozat alaki és tartalmi követelményének alkotmányos elveit és gondoskodjon a határozatok kézbesítéséről, a jogorvoslathoz való jog biztosításáról.

Ajánlás
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése alapján felkérem a Heves Megyei Katasztófavédelmi Igazgatóság igazgatóját az állami támogatás  felhasználásának utólagos ellenőrzésére és annak megállapítására, hogy a panaszos házaspár esetében az állami támogatás felhasználási módjával, mértékével  egyetért-e. Felkérem arra is, hogy amennyiben az állami támogatás felhasználási módjával, elszámolásával kapcsolatban szabálytalanságot tapaszatal, tegye meg a szükséges intézkedéséket.
	Kérem Sarud Község Önkormányzatának polgármesterét, és a Heves Megyei Katasztrófavédelmi Igazgatóság vezetőjét hogy a kezdeményezéssel, illetve ajánlással kapcsolatos álláspontjukról, illetve intézkedésükről 30 napon belül értesíteni szíveskedjenek.

Budapest, 2001. május 29.

Gönczöl Katalin