OBH 4139/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A beadvány szerint a BRFK III. kerületi Rendőrkapitányságán 2000. július 20-án rágalmazás miatt a panaszost gyanúsítottként kihallgatták, majd "rabosították", vagyis daktiloszkópiai és fényképnyilvántartásba vették. A panaszos tudta, hogy a 2000. március 1-jén hatályba lépett bűnügyi nyilvántartásról és a hatósági erkölcsi bizonyítványról szóló 1999. évi LXXXV. törvény (továbbiakban: Bnytv.) alapján daktiloszkópiai és fényképnyilvántartásban kell nyilvántartani - többek között - annak az adatait, ujj- és tenyérnyomatát, továbbá arcképét, akit szándékos bűncselekmény elkövetésének alapos gyanúja miatt büntetőeljárás alá vontak. Ismerte a Büntetőtörvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvénynek azt a rendelkezését is, ami szerint a rágalmazás - mely bűncselekmény elkövetésének alapos gyanúja miatt őt gyanúsítottá nyilvánította a nyomozó hatóság - szándékos bűncselekmény. Ezért nem vitatta, hogy bűnügyi nyilvántartásba vétele törvényen alapult. Elfogadhatatlannak tartotta viszont, hogy a bűnügyi nyilvántartásba vétel szempontjából a Bnytv. nem tesz különbséget a rágalmazás és például a legsúlyosabb élet elleni bűncselekmény, az emberölés elkövetője között.  
	Beadványában felvetette továbbá, hogy a nyomozó hatóságok a Bnytv. hatályba lépése óta "rabosítottak-e" (vagy nem) minden szándékos bűncselekmény elkövetése miatt gyanúsítottként kihallgatott állampolgárt? Úgy gondolta, hogy ha az illetékes hatóságok a szóban forgó bűncselekmények miatt gyanúsítottá nyilvánított valamennyi személlyel szemben nem alkalmazták a Bnytv. vonatkozó előírásait, úgy esetében - ügye sajátos politikai jellegére, illetve újságírói mivoltára tekintettel - fennállt a diszkrimináció tilalmának sérelme.
	A panaszt áttanulmányoztam és telefonon tájékoztatást kértem az ORFK Bűnügyi Szakértői- és Kutatóintézet Daktiloszkópiai Szakértői Osztálya vezetőjétől.

Érintett alkotmányos jog
A diszkrimináció tilalma (Alk. 70/A. § /1/ bek.).

A vizsgálat megállapításai
1.	A beadvány azon részében, melyben a panaszos azt sérelmezte, hogy a Bnytv. nem tesz különbséget a különböző súlyú szándékos bűncselekmények között a bűnügyi nyilvántartásba vétel kötelező eseteivel összefüggésben, hatásköröm hiányát állapítottam meg. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdése szerint ugyanis az országgyűlési biztos azokat a beadványokat vizsgálhatja, amelyeket a panaszos azért nyújt be, mert megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata, illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve ebben az esetben is, hogy a panaszos a rendelkezésére álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. A panaszos beadványának szóban forgó része ezeknek a feltételeknek nem felelt meg.
	Az OBH 8526/1997. számú jelentésemben - más szempontból ugyan -, de már rámutattam, hogy egy beadvánnyal, illetve a benne leírt sérelemmel összefüggésben hatóságnak az a személy vagy intézmény tekinthető, aki vagy amely a rá ruházott közjogi hatalomnál fogva jogot vagy kötelezettséget állapít meg. A daktiloszkópiai és a fényképnyilvántartás kötelezővé tételével, továbbá annak a bűncselekményi körnek a  meghatározásával, melyben kötelező a gyanúsított nyilvántartásba vétele az Országgyűlés nem hatósági jogkörben, hanem a társadalmi rendre, valamint a társadalom meghatározó jelentőségű intézményeire, az állam szervezetére, működésére, és az állami szervek hatáskörére vonatkozó alapvető rendelkezések megalkotására jogosult közjogi szereplőként járt el, vagyis törvényben szabályozott egyféle nyilvántartást. Mivel az országgyűlési biztos a közjogi szereplők eljárását csak abban az esetben vizsgálhatja, ha az egyben hatósági eljárás is, az Országgyűlés eljárása a szóban forgó esetben az országgyűlési biztos által nem vizsgálható. Ezen túl vizsgálataim során azt a gyakorlatot követem, hogy az Országgyűlés eljárását akkor vizsgálom, ha az Országgyűlés döntése nem minősül sem jogszabályalkotásnak, sem pedig az állami irányítás egyéb jogi eszköze alkotásának, hanem egyedi döntést tartalmaz.
	Előzőekre figyelemmel nem rendeltem el vizsgálatot annak megállapítására, hogy nem sért-e alkotmányos emberi jogokat az, hogy a parlament megalkotta a Bnytv-t. Nem vizsgáltam azt sem, hogy a törvény szabályai megfelelnek-e az alkotmányos követelményeknek. 
	Fontosnak tartom azonban megjegyezni, hogy az írott és az elektronikus médiákban a panaszos ügyével kapcsolatban megjelent tájékoztatások felhívták a jogalkotó figyelmét a Bnytv. módosításának szükségességére. A módosítás más törvények módosításáról szóló törvényjavaslat tervezetének részeként - jelentésem írásba foglalásakor - már az előkészítés szakaszában van. A panaszos kifogását alapul véve a javaslat lényege az, hogy a daktiloszkópiai és a fényképnyilvántartás kötelező eseteit szűkítse a törvény, vagyis nem kell nyilvántartásba venni azt a személyt, akivel szemben magánvádas bűncselekmény miatt előterjesztett magánindítvány alapján indult büntetőeljárás.

2.	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa és általános helyettese tevékenységéről az Országgyűlésnek szóló több beszámolóban már kifejtettem, hogy a hátrányos megkülönböztetés tilalma önmagában nem értelmezhető. A diszkrimináció tilalmának elve olyan alkotmányos elv, amely az egész társadalmi életet átszövi és szinte valamennyi alkotmányos joggal összefüggésbe hozható. Eddigi vizsgálataim során a hátrányos megkülönböztetés alkotmányos elvével kapcsolatos visszásságot akkor állapítottam meg, ha a hatóság mulasztása következtében meghatározható személyt vagy csoportot, meghatározható más személlyel vagy csoporttal ellentétben, alkotmányos jogaiban korlátoztak, és ez a korlátozás számukra hátrányos volt, valamint más alkotmányos céllal nem volt indokolható. 
	Előzőekből kiindulva a panasz azon részében, melyben vizsgálat elrendelését kérte a panaszos arra kiterjedően, hogy a nyomozó hatóságok - a Bnytv. hatályba lépése óta - minden szándékos bűncselekmény elkövetése miatt gyanúsítottként kihallgatott állampolgár ügyében eleget tettek-e "rabosítási kötelezettségüknek", ugyancsak mellőztem a vizsgálat elrendelését. Úgy ítéltem meg, hogy a panasz szóban forgó része nem áll összefüggésben a diszkrimináció tilalmának alkotmányos elvével. A BRFK III. kerületi Rendőrkapitányságnak az a tevékenysége ugyanis, amikor a panaszost bűnügyi nyilvántartásba vette - a törvény erejénél fogva - jogszerű volt, továbbá - más szándékos bűncselekmény miatt gyanúsítottá nyilvánított személy "rabosításához" képest - a panaszos "rabosítása" semmilyen alkotmányos jogában nem sértette és nem korlátozta őt. Ez akkor is igaz, ha "rabosítási kötelezettségét" valamely nyomozó hatóság esetleg elmulasztotta volna. 
	Az ORFK Bűnügyi Szakértői- és Kutatóintézet Daktiloszkópiai Szakértői Osztálya vezetőjétől - telefonon - kért információ szerint 2000. március 1-től augusztus 31-ig terjedő időszakban jelentősen megemelkedett az adatfeldolgozóhoz küldött nyilvántartási anyagok száma. A korábbi kb. évi 12 ezer "rabosítási anyaggal" szemben 2000. március 1. és augusztus 31. között több mint 30 ezer ilyen anyag érkezett az osztályra. Ezért a számítógépes feldolgozásban elmaradtak. A panaszostól származó - 2000. július 21-én felvett - ujj- és tenyérlenyomat, valamint a róla készült fényképfelvétel sem érkezett meg augusztus 31-ig az adatfeldolgozóhoz. Ezek a körülmények is azt támasztották alá, hogy a panaszos daktiloszkópiai és fényképnyilvántartásba vétele nem volt egyedülálló és nem volt a diszkrimináció tilalmának alkotmányos elvével összeegyeztethetetlen.
	Végül fontosnak tartom kiemelni, hogy az országgyűlési biztos munkája mentes a politikától és az érzelmektől, illetve a külső befolyásoktól. Döntéseim egyedül szakmai követelményeken alapultak, illetve alapulnak. Ez is kizárta azt, hogy a panaszos által politikai jellegűnek minősített ügyben vizsgálatot folytassak.
	Előzőek alapján megállapítottam, hogy az ügyben eljáró nyomozó hatóság eljárása a vonatkozó jogszabályoknak megfelelt, az Obtv-ben megjelölt és az országgyűlési biztos fellépését igénylő alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot nem okozott. A vizsgálatot befejeztem,  ajánlást nem tettem.

Budapest, 2000. szeptember 6.

Gönczöl Katalin