OBH 3963/2000., OBH 4506/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A panaszos sérelmezte, hogy a fia ellen folyamatban volt - bíróság által jogerősen befejezett - büntetőeljárásban a Legfőbb Ügyészségen előterjesztett beadványának elbírálása elhúzódott, továbbá az ügyészség - panaszának hivatalunkhoz való benyújtásáig, 2000. augusztus 10-ig - nem intézkedett az ügyben tett perújítási kérelme elbírálására.
	A panaszos hivatalunknak címzett, 2000. szeptember 11-én iktatott újabb beadványában előző panaszát megismételte. Azon kívül sérelmezte, hogy az ORFK Vizsgálati Főosztály Gazdasági Bűnözés Elleni Osztályán ismeretlen tettes ellen, csalás miatt tett, 132/1998. bü. számra iktatott feljelentése tárgyában megtagadott nyomozás miatt benyújtott jogorvoslati kérelmét a Fővárosi Főügyészség nem bírálta el. 
	A panaszos elfogadhatatlannak ítélte meg azt is, hogy a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal megtagadta a nyomozást, az ez ellen benyújtott panaszt pedig a Fővárosi Főügyészség elutasította abban az ügyben, melyet az ellen a rendőr ellen kezdeményezett, aki a már hivatkozott 132/1998. bü. számú nyomozást megtagadó határozatot aláírta.
	A panaszos 2001. április 17-én kelt, hivatalunknak címzett beadványában arról tájékoztatott, hogy fellebbezéssel élt "az Ybl Bank ötödik perújítási kérelmének 2001. március 22-i keltezésű elutasítás ellen". Beadványához teljes terjedelemben mellékelte a fellebbezés iratait.
	A panasz alapján felmerült a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményének, valamint a tisztességes eljáráshoz és a jogorvoslathoz való jog sérelmének gyanúja. Ezért vizsgálatot rendeltem el. Ennek során vizsgálatra kértem a legfőbb ügyészt, valamint rövid úton - telefonon - tájékoztatást és iratot kértem az ORFK Vizsgálati Főosztály Gazdasági Bűnözés Elleni Osztály, valamint a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal vezetőjétől.

Érintett alkotmányos jogok
•	A jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § /5/ bek.).
•	A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.). 

A vizsgálat megállapításai
1.	A legfőbb ügyész arról tájékoztatott, hogy a panaszos fiát a Pesti Központi Kerületi Bíróság (PKKB) 1996. december 3-án jogerőre emelkedett ítéletével, különösen nagy hátrányt okozó, folytatólagosan elkövetett hűtlen kezelés bűntette és más bűncselekmények miatt végrehajtandó szabadságvesztésre, közügyektől eltiltásra, valamint vagyonelkobzásra ítélte. A panaszos fiának az ítélettel kapcsolatos perújítási kérelmeit a PKKB többször - legutóbb 1999-ben - elutasította.
	A legfőbb ügyész megállapította továbbá, hogy a panaszos is nyújtott be perújítási kérelmet fia ügyében. Ezen kívül büntetőeljárásokat is kezdeményezett. A perújítási kérelemben és feljelentésekben - egyebek mellett - a panaszos azt állította, hogy a fia ügyét tárgyaló bíró a "tárgyalási jegyzőkönyveket meghamisította". 
	A legfőbb ügyészi tájékoztató szerint a feljelentések alapján lefolytatott nyomozásokat a nyomozó hatóságok megszüntették, a határozatok elleni panaszokat pedig a Fővárosi Főügyészség elutasította. A főügyészségi határozatokba azonban nem nyugodott bele a panaszos, hanem ismételt panaszokat terjesztett elő. Azokról a Legfőbb Ügyészségnek volt hatásköre dönteni. A sorozatos panaszok miatt a bűnügyi iratok gyakran voltak postán, illetve vagy az első fokú, vagy a másodfokú ügyészségen (főügyészségen), vagy az illetékes első fokú bíróságon. 
	A panaszos első alkalommal 1999. július 31-én kelt beadványában fordult a Legfőbb Ügyészséghez. Az ügy előadója az NF. 7724/1998/10-II. számú, 1999. augusztus 30-án kelt átiratában tájékoztatta a panaszost, hogy intézkedett a beadványában foglaltak elbírálásához szükséges iratok beszerzésére. Azok megérkezését követően folytatott vizsgálat eredményéről majd értesíti. A hivatkozott iratok egy része 1999. szeptember 10-én, másik része szeptember 28-án érkezett a legfőbb ügyészi szervhez. Miután az iratokat az ügy előadja áttanulmányozta további iratok beszerzése és megismerése vált szükségessé. Ez 1999. október 22-én és 2000. január 4-én történt meg. Ezek után - érthetetlen módon - továbbra is elmaradt a panaszos kérelmeinek érdemi elbírálása.
	2000. márciusában a panaszos - a szabadságvesztés büntetés végrehajtása alól magát kivont fia ügyében - újabb perújítási kérelmet terjesztett elő a Budapesti VI. és VII. Kerületi Ügyészségen. A kérelem elbírálására azonban az ügyészi szerv nem tudott intézkedni, mert az iratok akkor éppen a Legfőbb Ügyészségen voltak. 
	A Legfőbb Ügyészségen az ügyet 2000. június 14-én másik előadóra szignálták, aki - az iratok teljes felülvizsgálatát követően - 2000. július 10-én kelt, NF. 7724/1998/24-I. számú intézkedésével a legfőbb ügyészi szerv hatáskörébe tartozó érdemi döntést meghozta. Az erről szóló átiratot 2000. július 11-én postázták a panaszosnak. Az iratokat ezután visszaküldték a Budapesti VI. és VII. Kerületi Ügyészségre. Ez utóbbi ügyészség a B. VI-VII. 2581/1998. számú, 2000. október 4-i keltezéssel a panaszos - mint hozzátartozó - által előterjesztett perújítási kérelmet megküldte a PKKB-nak azzal az indítvánnyal, hogy azt mint megalapozatlant, a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény (Be.) 279. § (2) bekezdése alapján - ami így szól: "Ha a bíróság a perújítási indítványt, illetőleg a kérelmet alaptalannak találja, azt elutasítja. ..." - utasítsa el. Az indítvány indokolásában a kerületi ügyészség rámutatott, hogy - véleménye szerint - a kérelem alapjául felhozott tények és körülmények a Be. 276. § (1) bekezdésében említett perújítási okként nem vehetők figyelembe. A hivatkozott jogszabályhely egyébként úgy szól, hogy "A bíróság jogerős ítéletével elbírált cselekmény (alapügy) esetén perújításnak van helye, ha
a) az alapügyben akár felmerült, akár fel nem merült tényre vonatkozó olyan új bizonyítékot hoznak fel, amely valószínűvé teszi, hogy
1. a terheltet fel kell menteni, lényegesen enyhébb büntetést kell kiszabni, vagy a büntető eljárást meg kell szüntetni;
2. a terhelt bűnösségét meg kell állapítani vagy lényegesen súlyosabb büntetést kell kiszabni;
b) a terhelttel szemben ugyanazon cselekmény miatt több ítéletet hoztak;
c) az alapügyben hamis vagy hamisított bizonyítékot használtak fel;
d) az alapügyben a hatóság valamely tagja kötelességét a büntető törvénybe ütköző módon megszegte;
e) az alapügyben az ítéletet a XVII/A. Fejezet szerinti eljárásban a terhelt távollétében hozták." Az indítvány indokolása tartalmazta azt is, hogy a panaszos perújítási kérelmében felhozottak alapvetően megegyeznek a korábban előterjesztett és a bíróság által korábban perújítási okként már el nem fogadott körülményekkel. Ezek mellett a kérelem olyan vélekedéseket, következtetéseket és véleményeket tartalmazott, amelyek nem rendelkeztek az ügyben relevanciával. Végül kijelentette az indítványt aláíró kerületi vezető-helyettes ügyész, hogy a Budapesti VI. és VII. Kerületi Ügyészség az ügyben nem elfogult.
	A legfőbb ügyész összességében úgy foglalt állást, hogy a panaszos által kifogásolt Legfőbb Ügyészségi ügyintézés valóban késedelmes volt. Emiatt számottevő időveszteséggel került a perújítási kérelem az ügyben eljárni illetékes Budapesti VI. és VII. Kerületi Ügyészséghez, illetve ezért nem tudta betartani a kerületi ügyészi szerv a Be. 278. § (1) bekezdésében előírt azon rendelkezést, hogy "... Az ügyész indítványát, illetőleg a kérelmet - nyilatkozatával együtt, harminc napon belül - az alapügyben eljárt első fokú bíróságnak küldi meg. ...". A mulasztás miatt a legfőbb ügyész annak ellenére figyelmeztette a mulasztást tanúsító ügyészt az ügyintézési határidők szigorú betartására, hogy a panaszost - véleménye szerint - tényleges érdeksérelem nem érte az ügyben, mivel a Be. 277. § (2) bekezdése kimondja, hogy "A terhelt javára perújítási kérelmet terjeszthet elő: a) a terhelt, b) a védő, kivéve, ha a terhelt ezt megtiltja, c) a terhelt halála után egyenes ági rokona, testvére vagy házastársa, d) a terhelt törvényes képviselője, a kényszergyógykezelést elrendelő ítélet ellen.", vagyis a panaszos nem volt jogosult a perújítási kérelem benyújtására.

2.	Az ORFK Vizsgálati Főosztály Gazdasági Bűnözés Elleni Osztály vezetője - rövid úton - arról tájékoztatott, hogy a panaszos feljelentése alapján osztályukon valóban volt folyamatban büntetőeljárás a 132/1998. bü. szám alatt. A feljelentés alapján feljelentés kiegészítést rendeltek el, melynek során meghallgatást foganatosítottak és iratokat szereztek be. Végül 1999. január 26-án a nyomozást megtagadták azzal, hogy a feljelentett cselekmény nem bűncselekmény. 
	Az osztályvezető tájékoztatása szerint a panaszos jogorvoslattal élt a nyomozást megtagadó határozat ellen, amit a Fővárosi Főügyészség a G. 1879/1999/5. számú határozatával, 1999. március 9-én elutasított.

3.	A Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal vezetője - telefonon - úgy nyilatkozott, hogy a panaszos - a Nyom. 97/2000. számra iktatott feljelentésében - kérte az ORFK Vizsgálati Főosztály Gazdasági Bűnözés Elleni Osztály 132/1998. bü. számú nyomozást megtagadó határozatát aláíró osztályvezetőnek - hivatali visszaélés bűntette miatti - gyanúsítottá nyilvánítását. A nyomozó hivatal 2000. február 22-én a nyomozást bűncselekmény hiányában megtagadta. A határozat ellen a panaszos jogorvoslati kérelmet nyújtott be 2000. március 14-én. A Fővárosi Főügyészség azonban a panaszt az NF. 3890/2000/I-1. számú, 2000. április 3-án kelt határozatában elutasította. A főügyészségi határozat indokolása szerint a nyomozó hivatal megalapozottan döntött a nyomozás megtagadásáról és helytállóan állapította meg, hogy a feljelentett személy nem követte el sem a hivatali visszaélés bűntettét, sem más bűncselekményt. Rámutatott a főügyészség arra is, hogy a nyomozó hivatal által lefolytatott feljelentés kiegészítés során a feljelentőt nem volt szükséges meghallgatni, mivel a beszerzett okiratok lehetővé tették a megalapozott döntést. Kifejtette a főügyész továbbá, hogy ha egy rendőrtiszt olyan ügyben jár el, amelynek tárgya összefügg egy korábbi bűnüggyel, nem kizáró ok arra, hogy a később indult ügyben ő járjon el. A korábbi ügyben mint "alapügyben" való eljárás kizáró ok perújítási eljárás esetén (Be. 38. § /1/ bekezdés és 40. § /4/ bekezdés) a nyomozó hatóság tagjával és a bíróval szemben. A konkrét ügyben azonban nem erről volt szó. A Be. 35. § (1) bekezdés c/ pontja szerint a hivatalos személy csak azt köteles jelenteni, hogy elfogultnak érzi magát. Arra, hogy a panaszos által feljelentett személy elfogultnak érezte volna magát, nem volt adat. Arra a feltételezésre, hogy elfogult lehet ugyan alapot adhatott volna a két ügy tárgya közötti összefüggés, de ennek alapján nem a feljelentett személyt terhelte jelentési kötelezettség, hanem éppen a feljelentőt (a panaszost) illette meg az a jog, hogy a feltételezett kizárási okot bejelentse akár közvetlenül, akár a megtagadó határozat elleni panaszában. A feljelentő azonban ezt nem tette meg. Ezekre, valamint arra figyelemmel, hogy a nyomozást megtagadó határozat elleni panasz nem jelölt meg olyan tényt vagy körülményt, amely a nyomozás elrendelését megalapozta volna, a nyomozó hivatal határozata elleni panaszt a főügyészség elutasította.

4.	A panasz vizsgálatát abból a szempontból mellőztem, hogy a panaszos fia javára előterjesztett perújítási kérelmeket a bíróság elutasította. Ennek oka az, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (továbbiakban: Obtv.) 29. §. (1) bekezdés f) pontja szerint nem tartozik az országgyűlési biztos hatáskörébe a bíróságok tevékenységének vizsgálata, illetve ilyen vizsgálat kezdeményezése. 

5.	A megkeresett szervek vezetőinek tájékoztatását elfogadtam. Megállapítottam, hogy a Legfőbb Ügyészségnek ügyben eljáró azon ügyésze, akire első alkalommal szignálták az ügyet - figyelemmel arra is, hogy a panaszosnak jogos érdeke fűződött ahhoz, hogy kérelmét mielőbb elbírálják és a szóban forgó büntetőeljárás mielőbb befejeződjön - megsértette a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményét, valamint a tisztességes eljáráshoz való jogot. Az alkotmányos joggal összefüggő visszásságot az okozta, hogy az iratok teljes beszerzését követően, vagyis 2000. január 4. után rövid időn belül nem hozott érdemi döntést az ügy előadója. A megállapított alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok ellenére ajánlást nem teszek az ügyben. Elegendőnek és megfelelőnek tartom azt az intézkedést, amit a vizsgálat során saját hatáskörében tett a legfőbb ügyész.
	A panasz azon részében, mely szerint a panaszos által 2000. márciusában kezdeményezett perújítási kérelmet a Budapesti VI. és VII. Kerületi Ügyészség csak több hónapos késéssel továbbította az illetékes bíróságra, nem állapítottam meg alkotmányos joggal összefüggő visszásságot. Ezen döntésem indoka az, hogy a késedelemnek több, a kerületi ügyészségen kívül álló oka volt. Oka volt egyrészt a már említett legfőbb ügyészségi állásfoglalás késedelmes kiadása. Másrészt a panaszos is hozzájárult ahhoz, hogy perújítási kérelme számottevő időveszteséggel került az illetékes bíróság elé, hiszen egy időben több olyan eljárást kezdeményezett, illetve panaszt nyújtott be, melynek elbírálásához szükséges volt az alapügy teljes iratainak az illetékes hatóságok által való beszerzése, illetve megismerése. Mindez időigényes volt. Egyébként már több jelentésben (pl. OBH 6053/1998., OBH 4548/1999., OBH 3021/2000.) megállapítottam, hogy az eljárás elhúzódása önmagában nem okoz alkotmányos joggal összefüggő visszásságot, mivel adott körülmények között szükséges és megalapozott lehet a több hónapig tartó ügyintézés. Ezeken kívül a szóban forgó perújítási kérelemnek az alapügyben eljárt első fokú bírósághoz való késedelmes megküldésével kapcsolatos panaszosi kifogás - bár lehet, hogy az ő érdekét sértette - nem volt összefüggésbe hozható alkotmányos joggal, mivel a Be. már idézett 277. § (2) bekezdése szerint nem volt jogosult perújítási kérelem előterjesztésére.
	A nyomozó hatóságok (rendőrség, nyomozó hivatal) nyomozás megtagadásával, megszüntetésével, továbbá a határozatok elleni panaszok ügyészségi elutasításával kapcsolatos döntéseket és a panaszos által benyújtott perújítási kérelemnek olyan ügyészi indítvánnyal való továbbítását, hogy azt a bíróság utasítsa el, tudomásul vettem tekintettel arra, hogy az országgyűlési biztos nem büntetőügyben eljáró hatóság, nincs lehetősége az ilyen ügyben hozott határozatok, döntések ténybeli alapjának vizsgálatára és a bizonyítékoknak a nyomozó hatóságok helyett történő további mérlegelésére. A mérlegelési jogkör természetesen nem korlátlan. Alkotmányossági probléma akkor merül fel a mérlegeléssel összefüggésben, ha az alkotmányos elveket vagy jogokat sért. A vizsgált ügyben ilyen jogsérelem nem merült fel. A panasz ezen részében sem állapítottam meg a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményével, valamint a tisztességes eljárással összefüggő alkotmányos visszásságot,  ajánlást sem teszek.
	A panaszos teljes körű tájékoztatása érdekében fontosnak tartom megjegyezni, hogy a Magyar Köztársaság Ügyészségéről szóló 1972. évi V. törvény 19. § (3) bekezdésében foglalt törvényi felhatalmazás alapján kiadott 2/1999. (ÜK. 2.) Legfőbb Ügyészi Utasítás - a nyomozás törvényessége feletti felügyeletről és a nyomozás befejezése utáni ügyészi feladatokról - 46. §-a úgy rendelkezik, hogy: "(1) A panasz folytán már felülbírált határozat ellen bejelentett újabb panasznak a döntésre jogosult ügyész akkor is helyt adhat, ha a panasz tárgyában korábban határozatot hozott. (2) Ha az (1) bekezdés szerinti ügyész az újabb panasznak nem ad helyt, azt az ügy irataival együtt döntés végett felterjeszti a felettes ügyészhez. (3) Az újabb panasz elbírálására jogosult ügyész annak megalapozottsága esetén alakszerű határozatot hoz. Ellenkező esetben a panaszost arról értesíti, hogy a sérelmezett határozat, intézkedés megváltoztatására nincs törvényes alap. Értesítésében a panaszost tájékoztatja, hogy esetleges további panaszával az ügyészség csak akkor foglalkozik, ha abban a hatóság által az addigi eljárás során nem ismert, lényeges új tényeket vagy körülményeket tud felhozni."  Ezt azért emeltem ki, mivel - tekintettel a legfőbb ügyészi utasítás idézett rendelkezéseire - a Legfőbb Ügyészség a 2000. július 10-én kelt döntését nem volt köteles határozati formában meghozni. Erre egyébként a szóban forgó átiratból is lehet következtetni, hiszen a panaszosnak címzett válaszlevél így kezdődik: "A Legfőbb Ügyészség NF. 7724/1998/7-9. számú ismételt panaszt elutasító ügyészi intézkedése elleni ismételt, változatlan tartalmú panaszára, valamint a Fővárosi Főügyészség NF. 14849/1999. számú panaszt elutasító határozata elleni ismételt panaszára, mindkét feljelentését érintően a panaszolt határozatokat, valamint az ezekkel összefüggő iratokat felülvizsgáltam..." A szóban forgó levelet aláíró főosztályvezető-helyettes ügyész figyelemmel volt a legfőbb ügyészi utasítás 46. § (3) bekezdésében foglaltakra is. Ezt bizonyítja, hogy válaszában rögzítette a következőket: "... Mindezeket - valamint a korábban hozott intézkedések tartalmát is - figyelembe véve az eljárások tovább folytatására törvényes lehetőség nincs. Végezetül tájékoztatom, hogy a törvényben biztosított jogorvoslati jogosultság kimerítése folytán az ügyeket az ügyészség lezártnak tekinti, újabb változatlan tartalmú beadványai alapján ismételt érdemi felülvizsgálatra és válaszadásra nincs lehetőség." 
	Az ügyben tehát nem állapítottam meg az Obtv-ben megjelölt és az országgyűlési biztos fellépését igénylő alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot. Természetesen az általam megállapítottak nem érintik a panaszos azon lehetőségét, hogy jogosnak vélt vagyoni vagy nem vagyoni kárigényét bíróság előtt érvényesítse, amennyiben megítélése szerint az ügyben eljáró hatóságok mulasztásából eredően kárt szenvedett.

Budapest, 2001. május 15.

Gönczöl Katalin