OBH 3805/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Garamvári Miklós

Az eljárás megindítása
	Hivatalomhoz intézett névtelen beadványában a panaszos azt jelezte, hogy a Hajdú-Bihar Megyei Önkormányzat fenntartásában működő Pszichiátriai és Értelmi Fogyatékos Betegek Bárándi Otthona hosszúháti telephelyén hiányos a gyógyszerellátás és nincs megfelelő szakorvosi felügyelet.
Az ügyben a vizsgálatot 2000. július 31-én megindítottam.
	A vizsgálat megindításával egyidejűleg, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló, 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 18. § (3) bekezdése alapján, felkértem a Hajdú-Bihar Megyei Közigazgatási Hivatal vezetőjét, soron kívül vizsgálja meg, hogy a beadványban rögzített panasz megfelel-e a valóságnak

Az érintett alkotmányos jogok
•	Az Alkotmány 70/D. § (1)-(2) bekezdései szerint a Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.
•	Az Alkotmány 70/E. § (1) bekkezdése értelmében a Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak.

A vizsgálat megállapításai
	A közigazgatási hivatal vezetője a vizsgálatba bevonta az ÁNTSZ püspökladányi városi intézetét. A helyszíni ellenőrzésre 2000. augusztus 16-án került sor. Ezen a közigazgatási hivatal és az ÁNTSZ munkatársain kívül részt vett a fenntartó megyei önkormányzat főjegyzője is.
	A soron kívül elrendelt vizsgálat megállapította, hogy a Berettyóújfalui Területi Kórház és az intézmény előző vezetője 1997. március 1-jén megbízási szerződést kötöttek az intézményben élő gondozottak szakorvosi ellátására. Az intézmény vállalta, hogy biztosítja a szükséges vizsgálatok személyi és tárgyi feltételeit, az orvos 7.000 Ft. tiszteletdíját, valamint a gépkocsi költségeit, a kórház pedig kötelezettséget vállalt arra, hogy az általa kirendelt szakorvos hetente egy alkalommal elvégzi a szükséges vizsgálatokat az intézmény telephelyein. A Kórház által kirendelt szakorvos és az intézmény szakdolgozói között azonban nem alakult ki megfelelő munkakapcsolat. A közigazgatási hivatal tájékoztatása szerint az orvos és az intézeti szakápolók között a legtöbb feszültséget az okozta, hogy a terápiát az orvos állandóan változtatta, és nem vette figyelembe az ápolószemélyzet véleményét, megfigyeléseit és tapasztalatait arra vonatozóan, hogy az egyes gondozottaknál a változtatás milyen következményekkel és hatásokkal járt együtt. Az intézmény dolgozói szerint az orvos a betegeket személyesen soha nem vizsgálta meg, csak az ambuláns lapokból dolgozott.
 	Az intézmény igazgatója 1998. júliusában levélben kérte a kórház igazgató főorvosát, hogy másik orvost jelöljön ki. Az igazgató főorvos válaszában jelezte, hogy a kérésnek jelenleg nem tud eleget tenni. A felmerült nézetkülönbségek tisztázására egyeztető megbeszélést javasolt. A megbeszélés hatására átmenetileg csökkentek a feszültségek.
	Az intézmény hosszúháti telephelyén 2000. május 31-én volt utoljára rendelés és gyógyszer felírás. Az orvos távozásakor jelezte, hogy többet nem óhajt visszatérni az intézetbe. Bárándon 2000. július 6-án rendelt utoljára, de az ott tartózkodó intézetvezetőnek nem szólt arról, hogy többé nem jön rendelni.
	Az intézmény hosszúháti telephelyén a május végén felírt gyógyszerek június végére elfogytak. Átmeneti megoldásként, saját készletéből a bárándi telephely adta át a szükséges gyógyszereket, illetve a helyi gyógyszertár “hitelezett” egyes készítményeket az intézetnek. Az intézetvezető személyesen kereste fel az intézet kirendelt orvosát, hogy folytassa a munkáját. Ez azonban nem járt eredménnyel. Később az orvos “megüzente”, hogy nem szakmai, hanem anyagi okok miatt nem megy ki többet.
	Ezt követően az intézet igazgatója ismét levelet írt a Kórház igazgató főorvosának, aki ígéretet tett arra, hogy a Kórházba 2000. októberében érkező új orvos veszi át elődjétől az intézmény gondozottjainak az ellátását. 
	A Kórház pszichiátriai osztályának vezetője azonban - létszámgondokra hivatkozva - nem látta biztosíthatónak az eddigi gyakorlatnak (kiszállás) megfelelő ellátást. Az intézmény vezetőjének azt javasolta, hogy ambuláns kezelésre tízesével szállítsák be a betegeket, továbbá, hogy emeljék a tiszteletdíj mértékét. Ennek megfelelően 2000. július 27. és 2000. szeptember 13. között rendszeresen, minden nap 10-10 gondozottat az intézet gépkocsijával szállítottak be a Kórházba szakrendelésre, így biztosították a szükséges ellátást.
	A gyógyszerek hiánya következtében a hosszúháti telephelyen ellátott 160 gondozott közül mintegy 60 személy állapota jelentősen romlott. Egyeseknél mindennapossá váltak az epilepsziás rohamok, náluk sürgősségi beavatkozásra volt szükség. A szerencsén túl, csak a szakképzett dolgozók tapasztalatának és a pszichiátriai betegek esetében alkalmazott intenzív megfigyelésnek köszönhető, hogy nagyobb tragédia nem következett be.
	A rendelkezésemre álló dokumentumok alapján megállapítottam, hogy a Hajdú-Bihar Megyei Önkormányzat fenntartásában működő Pszichiátriai és Értelmi Fogyatékos Betegek Otthonában gondozottaknak 2000. május 31. és 2000. szeptember 13. közötti időszakban, a gyógyszerellátás hiányosságai és a szükséges  szakorvosi felügyelet hiánya miatt súlyosan sérültek az általam vizsgált alkotmányos jogai.
	Berettyóújfalu Város Önkormányzatának polgármestere tájékoztatta a vizsgálatot koordináló közigazgatási hivatalt, hogy a Területi Kórház Igazgatója a kiszállásos rendelés “hivatalos” beszüntetéséről 2000. szeptember 7-én szerzett tudomást. Még aznap elrendelte a szerződéses rendnek a visszaállítását, egyúttal a pszichiátriai osztály osztályvezető főorvosa ellen fegyelmi eljárást indított a szolgálati út megkerülése, a tájékoztatás elmaradása és az intézet érdekeit feltételezhetően sértő magatartás alapos gyanúja miatt. A főorvos a Fegyelmi Tanács döntése alapján írásbeli figyelmeztetésben részesült. Az ügyben érintett orvossal szemben a munkáltató nem tudott eljárást indítani, mert huzamosabb ideje kórházi gyógykezelésben részesül.
	A fenntartó Hajdú-Bihar Megyei Önkormányzatnak - a közigazgatási hivatalhoz intézett megkeresésemet megelőzően – nem volt tudomása az intézetben kialakult helyzetről, mert az intézmény vezetője azt nem jelezte. A fenntartó szerint az intézményvezető és vezetőtársai közötti nem megfelelő együttműködés - egyéb okok mellett - hozzájárult az adott helyzet kialakulásához. Az önkormányzat hivatalának egészségügyi és szociálpolitikai irodája által, 2000. október hónapban folytatott törvényességi ellenőrzés tapasztalatai alapján a fenntartó intézkedett az intézmény Szervezeti és Működési Szabályzatának átdolgozásáról. Előírta a vezetői értekezletek rendszeres megtartását, intézkedett arról, hogy a készült emlékeztetőket meg kell küldeni a fenntartónak. Felhívta továbbá az intézetvezető figyelmét a vezetői és ellenőrzési feladatainak a maradéktalan ellátására. A vizsgálat tapasztalatairól készült jelentést a Hajdú-Bihar Megyei Önkormányzat Közgyűlése a 210/2000. (XII.15.)MÖH számú határozatával fogadta el. A közgyűlés felhívta a vizsgálatban érintett intézmény igazgatóját arra, hogy gondoskodjon:
•	az érdekképviseleti szabályzat és
•	a gondozási tervek elkészítéséről,
•	az érték- és vagyonmegőrzési szabályzat és
•	a szakmai programok átdolgozásáról, valamint
•	az ellátottak intézményi jogviszonyára vonatkozó személyes anyagok egységes kezeléséről. 
	A Hajdú-Bihar Megyei Önkormányzat Közgyűlésének elnöke 2001. február 14-én kelt tájékoztatásában közölte, hogy az intézmény vezetője a határozatban foglalt kötelezettségeinek eleget tett. Tájékoztatott továbbá arról, hogy a fenntartó 22/2000 (II.18.) MÖH határozat alapján 2001-ben 70 millió forintot biztosít a bárándi Pszichiátriai és Értelmi Fogyatékosok Otthona teljes rekonstrukciójára.
	Figyelemmel arra, hogy az ügyben érintett szervek megkeresésemet követően a szükséges intézkedéseket megtették, továbbá, hogy a Berettyóújfalui Területi Kórház vezetője 2000. szeptember 7-én elrendelte a “kiszállásos rendelés”, és ezzel a szerződéses rendnek a visszaállítását, egyúttal a pszichiátriai osztály osztályvezető főorvosa ellen fegyelmi eljárást indított, ajánlást nem teszek. Az Obtv. 17. § (1) bekezdése alapján  felkérem a fenntartó Hajdú-Bihar Megyei Önkormányzat Közgyűlésének elnökét és a Hajdú-Bihar megyei Közigazgatási Hivatal vezetőjét, hogy a gondozottak ellátása megszervezésének napi gyakorlatát a megye által fenntartott valamennyi bentlakásos intézményében kísérjék fokozott figyelemmel.

Budapest, 2001. március 5.

Gönczöl Katalin